FÖRORD TILL FÖRSTA DELEN. 



Uti den föregående anmälan till "Handbok i Zoologi" hafva 

 redan de skäl, som föranledt utgifvandet af densamma, blifvit an- 

 gifna. Nu återstår endast att yttra några ord rörande arbetets första 

 del, ,som härmed öfverlemnas i allmänhetens händer. Den omfat- 

 tar egentligen endast de skandinaviska däggdjurens naturalhistoria, 

 ehuru derjemte äfven en mängd utländska arter blifvit anförda, 

 och dess hufvudsakliga uppgift är icke blott att genom korta, 

 bestämda kännetecken, åtföljda af upplysande figurer, lemna läsa- 

 ren en säker ledning för de särskilda djurarternas åtskiljande och 

 en riktig föreställning om deras utseende, utan äfven att i korthet 

 redogöra för deras lefnadssätt, deras betydelse i naturens hushåll- 

 ning och' deras inflytande på våra ekonomiska förhållanden. 



Att på ett så bearbetadt fält som detta, der en mycket vid- 

 lyftig såväl utländsk som inhemsk litteratur redan står oss till 

 buds, framkomma med något nytt eller på annat sätt rikta veten- 

 skapen, har icke varit vår mening och ligger äfven utom planen för 

 detta arbete. Det är blott åt den i zoologien mindre bevandrade, 

 som vi vilja öfverlemna resultaterna, sådana vi uppfattat dem, af 

 äldre och nyare tiders forskningar inom den inhemska Mastolo- 

 giens eller Däggdjurslärans område, och vi hoppas att på detta 

 sätt kunna bidraga till det zoologiska studiets allmännare spridning. 



Hvad den systematiska uppställningen angår, så hafva vi huf- 

 vudsakligen följt Prof. Blasii utmärkta arbete: "Naturgeschichte 

 der Säugethire". Dock hafva vi, för att underlätta den allmänna 

 öfversigten af familjerna, vidtagit några små förändringar samt 

 sönderdelat fam. Murina i tvenne dylika, hvarvid Sorkarna bilda 

 den ena och de egentliga Råttorna den andra. Vid Flädermös- 

 sens ordning hafva vi tillagt 2 för Sveriges Fauna nya arter, som 

 i sednare tider blifvit funna i Skåne; men deremot hafva vi inom 

 Gnagarnes ordning återfört de båda formerna af den vanliga haren 

 till en och samma art, och återbördat åt denna det gamla Linné- 

 anska namnet Lepus timidus. Andra namnförändringar hafva äf- 

 ven blifvit vidtagna, då vi, i likhet med flera sednare författare, 

 ansett, att ett namn, som af misstag eller förbiseende tilldelats 

 en artj borde utbytas mot ett annat, hvarmed arten sedan äldre 

 tider varit uppkallad. Vid Hvaldjurens uppställning och beskrif- 

 ning hafva vi nästan helt och hållet följt Prof. Lilljeborgs utför- 

 liga och grundliga »Ofversigt af Skandinaviens Hvaldjur». 



