LEFNADSSATTET M. M. 



73 



lmfvudet nära svansen, samt munnen och ögonen tillslutna. 

 Endast flädermössen bland de däggdjur, som tillhöra vår fauna, 

 tillbringa vintermånaderna i större sällskaper och i hängande 

 ställning. 



Under däggdjurens vintersömn aftager deras kroppsvärme 

 ganska betydligt och sjunker stundom ända till 0 grader, inspi- 

 rationen blifver hos dem svagare och hjertats pulsslag lång- 

 sammare, känsligheten för yttre intryck förminskas i hög grad, 

 magen och tarmarna krympa tillsammans, sekretionerna blifva 

 helt obetydliga och fortplantningsorganerna förlora sin retlighet. 

 Den till sitt minimum reducerade lifsprocessen underhålles då 

 på bekostnad af det fett, som alltid hos de hibernerande dägg- 

 djuren afl agrar sig till följe af den rikliga näring, som de under 

 sommaren erhållit. 



1. Att det är på fettets bekostnad, som lifsprocessen under- 

 hålles hos de däggdjur, hvilka en längre tid af året icke tillegna 

 sig några födoämnen, derom kan man lätt öfvertyga sig genom att 

 före och efter vintersömnen undersöka desamma. Man skall då 

 finna, att de om hösten, innan de gått uti ide eller fallit uti dvala, 

 äro ovanligt feta, men vid uppvaknandet om våren deremot i be- 

 tydlig mån afmagrade. Fettet, som väsendtligen består af tvenne 

 ämnen, ett flytande, oletn, och ett fast, stearin, afsätter sig isynnerhet 

 mycket rikligt i den del af bukhinnan, som omgifver tarmarna, 

 samt föröfrigt under huden och omkring njurarna. Det har till 

 ändamål dels att skydda de organer, som det omgifver, dels att, 

 på grund af sin ringa förmåga att leda värme, bidraga till den sammas bi- 

 behållande inom kroppen, och slutligen, såsom redan blifvit nämndt, 

 att utgöra ett förråd af näringsmedel hos sådana djur, som en stor 

 del af året icke njuta någon föda, utan försjunka i en slags dvala. 



Somliga däggdjur lefva familjevis, parvis eller t. o. m. under 

 vissa årstider helt och hållet ensamma, och tåla icke gerna i 

 sitt grannskap något annat djur af samma slägte. Andra åter 

 lefva i talrika skaror, flockar eller hjordar och bilda sålunda 

 ett slags samhällen, der alla medlemmarna sinsemellan icke blott 

 dela utbytet af sitt arbete, utan äfven bidraga till det gemen- 

 samma försvaret. Dylika föreningar, som djuren bilda, äro dels 

 beständiga dels tillfälliga. I förra fallet kunna vi såsom exempel 

 anföra bäfrarna och kaninerna, i det sednare vissa bland de ja- 

 gande rofdjuren, såsom vargar och hyenor. Dessa sednare lefva 



