104 



IXSEKTÄT ARE. 



lade deras verkliga tillvaro och ansåg de af bildningar, som funnos 

 öfver dem, blott såsom misslyckade ocli vanställda teckningar öfver 

 några vanliga näbbmöss. Nu känner man emellertid flera olika hit- 

 hörande arter, hvilka, med få undantag, lefva i det södra Afrika. 

 Den allmännaste är M. typicus, som är ofvan och på sidorna gul- 

 brun, under hvit, samt försedd med en svart strimma långs ryggen. 



Bisamrått-slägtet (Myogale Cuv.). Nosen lång och smal. 

 Tårna förenade medelst en simhud. Svansen lång, fjällig och 

 ringlad, begagnas såsom åra och styre då djuret- simmar. Under 

 svansroten ligger en körtel, som afsöndrar en af mysk starkt luk- 

 tande materia. Hit hör Desman eller Bisamråttan (M. moschata 

 Brdt.), som har en ofvan rödbrun, på de undre kroppsdelarna 

 hvitgrå och silfverglänsande hårbeklädnad. Hon förekommer mycket 

 talrikt långs sjöar och floder i de sydöstra delarna af Kyssland, 

 gt-äfver sig gångar och hålor i strandbäddarna och lifnärer sig af 

 insekter, iglar och maskar. Skinnet användes till pelsverk och håret 

 bearbetas till hattfilt. 



Fam. 4. Igelkottar. 



Erinacei 1. Aculeatse. 



Igelkottarna är o de största till denna ordning hörande små- 

 djur, och de enda däggdjur hos oss, hvilkas kroppsbetäckning 

 till en del äfven utgöres af taggar. Den öfre delen af den 

 undersätsiga, klumpiga kroppen är nemligen nästan helt och 

 hållet betäckt med taggar, då den undre deremot har en vanlig 

 hårbeklädnad. Nosen är kägelformig, temligen långdragen, med 

 ett rörligt och trubbigt tryne. Tändernas spetsar mera afrun- 

 dade och trubbiga än hos de öfriga insektätarna. Ögonen små, 

 långt åtskilda. Öronen af medelmåttig storlek, ofta till större 

 delen dolda i fallen. Fötterna korta och undersättsiga, med 

 breda, vanligen femtåiga tarser. Svansen kort eller ingen. 



Igelkottar finnas såväl i Europa, som i Asien och Afrika. 

 Af deras tandbyggnad kan man redan sluta till att de icke 

 allenast lifnära sig af animaliska, utan äfven af vegetabiliska 

 födoämnen. Så är äfven förhållandet. De uppsöka och förtära 

 icke blott insekter, sniglar, fogelungar, fogelägg, råttor, ormar, 

 grodor och andra djur, utan äfven hvarjehanda frukter och 

 saftiga rötter. De hafva således i detta hänseende en viss öf- 

 verensstämmelse med gräfsvinen ibland rofdjuren. 



De igelkottar, som förekomma i de tempererade och kalla 

 klimaterna, falla vintertiden i en djup dvala, hvilket äfven som- 



