114 



ROFDJUR. 



deremot icke trifvas *). Man anser honom allestädes såsom ett 

 nyttigt husdjur, emedan han i väsendtlig mån bidrager till ut- 

 rotandet af en mängd skadliga gnagare; men då han någon 

 gång i halfvildt tillstånd får vanan att ströfva omkring i skog 

 och mark blifver han för jagtbanan ett verkligt skadedjur, som 

 utan skonsamhet bör dödas. 



Kattens af naturen medfödda roflystnad, ilska och lömsk- 

 het äro egenskaper, som föga gifva efter för eller fullkomligt 

 låta besegra sig genom tämjande. Han kan egentligen be- 

 traktas endast såsom ett vagabondiskt husdjur och är i detta 

 hänseende en fullkomlig motsats till hunden. Ty då denne sed- 

 nare liksom utgör en integrerande del af hushållet eller af fa- 

 miljen och under alla förhållanden hyllar sig till och hängifver 

 sig åt menniskan, uppehåller sig katten deremot endast af egen- 

 nytta i husen eller i menniskans närhet. Endast högst sällan 

 har man haft exempel på att katten visat sin husbonde sådan 

 trohet och uppoffrande tillgifvenhet som hunden. Han är i all- 

 mänhet mera tillgifven huset än dess egare, och drifves dit van- 

 ligen endast för att tillfredsställa sin matlust, för att finna 

 några sådana näringsmedel, som synnerligen behaga honom eller 

 för att emottaga karesser. Deremot är han mycket grannlaga 

 och känslig för allt, som icke behagar honom, och då han blifver 

 anfallen af hundar eller på annat sätt uppretad, kröker han 

 ryggen, uppreser håren, spottar och fräser samt är alltid 

 beredd att med tänder och klor tillrättavisa hvarje föro- 

 lämpning. 



Kattens lömska och falska natur förnekar sig sällan, aldra- 

 minst då han emellanåt, under sina smygjagter efter råttor och 

 småfoglar, liksom för att stilla sitt rofbegär, låter den framlysa 

 i hela sin vederstygglighet. Men oaktadt detta, är dock katten 

 genom sin renlighet, sitt lekfulla, inställsamma väsende ett 

 ganska behagligt och omtyckt husdjur. Med hunden lefver han 

 sällan i godt förhållande. De hafva alltför stridiga lefnadsvanor 



*) Författaren har åtmiustone aldrig träffat katten i Lappmarkerna annat än 

 hos nybyggarne, ej heller hört honom omtalas såsom Lapparnas tillhörighet. 



