118 



ROFDJUR. 



ställen, utan äfven vanligen god tillgång på byte. I de flesta 

 fall utväljer han en viss trakt till sin jagtmark, inom hvilken 

 han oftast förblifver till dess att det vilda tagit slut, då han 

 begifver sig åt annat håll. Men man har äfven eljest bemärkt, 

 att loarna, isynnerhet hannarna under fortplantningstiden, före- 

 taga vandringar, från hvilka de dock efter en kortare tid åter- 

 vända *). 



Loen anfaller och dödar med stor djerfhet och blodtörstighet 

 icke allenast ungboskap, får och andra tamdjur, utan äfven 

 unga hjortar, elgar o. s. v., men isynnerhet harar, hvilka han, 

 i den trakt der han uppehåller sig, vanligen helt och hållet ut- 

 rotar. Äfven skogsfogel blifver ofta hans byte. Då härtill 

 kommer att loen har den grymma vanan, att han, då tillfället 

 medgifver, dödar långt flera djur än han på en gång kan för- 

 tära och vanligen så inånga, som han lyckas öfverkomma, så 

 kan han med skäl anses för ett ganska skadligt rofdjur, icke 

 blott för landtmannen, utan äfven för jägaren. 



Om natten, men isynnerhet i skymningen och gryningen, 

 går han ut på rof. Då han fått sigte på något djur, naikas 

 han antingen detsamma smygande eller också lägger han sig i 

 försåt och afbidar dess ankomst, för att sedermera i båda fallen 

 efter några väldiga språng, ofta af 12 å 14 fots längd, fullborda 

 sin afsigt. Han griper sitt offer, om det är ett större djur, 

 oftast först uti nacken, upprifver halsens pulsådror och biter 

 det derefter i samma kroppsdel, så att det slutligen störtar till 

 marken. Sedan han utsugit blodet ur halsen, öppnar han bröst- 

 kaviteten och förtär de blodfullaste delarna, såsom hjertat, 

 lungan och lefvern. Ar han i tillfälle att på en gång rifva flera 

 djur, förtär han vanligen ej något af köttet, utan lemnar det 

 orördt, men under de närmast följande dagarna, eller medan 

 köttet ännu är färskt, plägar han vanligen äta deraf, såvida 

 han ej under tiden lyckats göra någon ny fångst, då han före- 

 drager det sist fällda. 



*) Att loen anställer sina vandringar sist på nedan eller först på ny och att 

 han icke återkommer förrän efter en månad är af jägare uppgifvit; men hu- 

 ruvida detta ständigt är fallet, torde dock vara tvifvel underkastadt. 



