120 



ROFDJUR. 



Hannen vistas vanligen ensam, men någon gång anträffas äfven 

 han i familjens närhet. 



Skjutes eller omkommer på annat sätt någon ut af sällskapet, 

 så qvarstanna de öfriga länge i samma trakt*). 



Såsom redan blifvit anmärkt, har loen, liksom katten, äfven 

 förmåga att klättra i träd, till och med om stammarna äro helt 

 raka och q vi st fri a; men han tager dock icke sin tiilfiygt dit 

 annat än clä han blifver hastigt skrämd eller strängt förföljd af 

 hundar. I sådant fall använda dock de gamla loarna mera 

 sällan detta sätt att rädda sig. De unga deremot begagna sig 

 cleraf vid de flesta, tillfällen. Vid nedstigandet ur träden går 

 loen alltid baklänges. Då han angripes och kommer i stort 

 trångmål, plägar han försvara sig med raseri och kan då ofta 

 förmedelst sina skarpa klor ganska illa tilltyga jagthundar, som 

 gå honom alltför nära inpå lifvet. Hans läte utgöres af en skarp 

 hvissling, som höres på betydligt af st and. I likhet med katten 

 öfverkrafsar eller nedgräfver han sina exkrementer i lös jord 

 eller sand. Han är icke så seglifvad, som katten, utan är 

 Fig 81 vanligen ganska lätt att 



skjuta til i döds. Fångad 

 såsom ung låter lian 

 tämja sig och säges då 

 förlora mycket af sin na- 

 turliga vildhet. Han lä- 

 @ rer uppnå en ålder af 

 15 år. 



© Spåren äro så stora 



som vargspår, men 

 m haf va helt rund form och 

 visa icke några aftryck 

 efter klorna i annat fall, 

 töms spär. än då loen klättrat upp 



för någon höjd eller brant. Då loen går komma spåren att 

 stå i rak li ni a efter h varandra, men då han springer få de 

 samma ställning som ett flyg tigt räfspår. 



Köttet har icke obehaglig smak, utan anses t. o. m. af 

 mången jägare såsom en läckerhet. Skinnet af loar, som skjutas 



*) Brukspatron Grill uppgifver dock (uti Jägareförb. gamla Tidskrift jhsta 

 årgången sid. 166) att honan skyr trakten sedan ungarna omkommit. 



