■ROFDJUR. 



125 



Orsaken till denna de hundartade rofdjurens större utbred- 

 ning öfver jorden torde man äfven få söka i dessa djurs mindre 

 granulagerihet i afseende på valet af födoämnen; ty för dem är icke 

 en ständig tillgång på färskt byte en ovilkorlig nödvändighet, utan 

 de låta sig äfven nöja med sämre kost och förtära icke allenast 

 as, utan hemta äfven mångengång sin näring ur växtriket. 



Vargarna ströfva omkring i nästan hela Europa och finnas 

 äfven från det mellersta Asien ända till Xshafyet. Afvenså 

 förekomma de allmänt i Nordamerika. I norra Afrika finnas 

 de äfven, men i Sydamerika ersättas de af en närbeslägtad art. 



Hushunden förekommer i en otalig mängd varieteter och 

 racer och har samma geografiska utbredning som menmskan. 

 Egentligen vilda hundar finnas sannolikt ingenstädes, men dere- 

 mot på flera ställen, såsom t. ex. i södra och östra Ryssland, 

 sådana, som i stora skaror kringströfva i ett haifvildt tillstånd 

 och både till färg och kroppsställning hafva en viss överens- 

 stämmelse med schakalernä. De s. k. vilda hundarna uti Au- 

 stralien, på Sundaöarna samt uti Indien och Japan äro i zoo- 

 logiskt hänseende ganska tvifvelaktiga djur, och man vet ännu 

 icke med visshet livart de rättast böra hänföras. Några ibland 

 dem hafva icke engång den tama hundens ljud, utan äro dels 

 stumma, dels låta de höra ett gnäll eller tjutande skrik, som 

 snart sagdt ingenstädes återfinnes bland deras samslägtingar. 

 Den s. k. vilda hund, som finnes i Afrika, synes bilda en öfver- 

 gång till hyenorna. Hans läte eller stämma utgör också ett 

 mellanting mellan dessa sednares och hushundens. I Amerika 

 finnas äfven halfvilda hundar. 



Till denna familj och till vargarnas grupp höra äfven scha- 

 kalernä, som öfverallt der de förekomma äro talrikare än deras 

 flesta samslägtingar. De hafva sitt egentliga hemvist i Asien, 

 ehuru de föröfrigt finnas i östra Europa, Afrika och vissa arter 

 äfven i Nord- och Sydamerika. 



Till de hundartade djuren höra slutligen äfven räfvarna, 

 som ibland dem bilda en egen sjelfständig grupp. De äro 

 till storleken de minsta, till antalet de talrikaste och de 

 som hafva den största geografiska utbredningen. Räfvar finnas 



