134 



ROFDJUR. 



Fig. 84. 



tid, då de uppnått en sådan storlek att de sjelfva ega förmågan 

 att fortplanta sig. 



Vargen skäller aldrig, utan har blott ett tjutande läte, som 

 han isynnerhet låter höra vid häftig hunger, under stark köld 

 eller då man fråntagit honom ungarna. Dessa sednare låta stun- 

 dom höra ett eget gnisslande läte, då föräldrarna tillfälligtvis 

 lemnat dem ensamma. 



Vargens högsta ålder uppgifves till 15 å 20 år. 



Spåren likna dem 

 af en större hund, men 

 märkena efter tramp- 

 knölarna äro icke så 

 korta och breda som hos 

 denne, utan mera långa 

 och smala. Dessutom 

 stå de mera tillsam- 

 mans och märkena efter 

 klorna framträda mera 

 tydligt. Vargen är säl- 

 lan flygtig, som man sä- 

 ger, utan trafvar för 

 det mesta. Spåren stå 

 hår/Sk. spår: 1 snö ellcr mjukare mark; ~ 2 ' pä derföre vanligast uti en 



rät linia efter hvar- 

 andra och likna endast undantagsvis etc flygtigt räfspår. 



Då flera vargar följas åt, märker man vanligen, medaii 

 marken är snöbetäckt, att de gå i hvarandras spår, så att det 

 ser ut liksom blott en enda varg hade passerat. De skilja sig 

 dock alltid åt så snart de komma ut på banäde vägar, då de 

 hoppa öfver gärdesgårdar eller öfverstiga något annat hinder. 



Skinnet är visserligen i värde, ehuru numera mindre än 

 fordom, då pelsplagg deraf allmänt voro i bruk. 



2. Hunden (Canis familiaris Linx.). Kroppsfärgen olika; 

 svansen uppåt krumböjd. — Längd olika. 



Hundens skelett- och kranieform, såväl som dess tandbygg- 

 nad, öfverensstämmer i det närmaste med samma delar hos vargen 

 och schakalen. Dock är det lika litet möjligt att på grund utaf 



