136 



ROFDJUR. 



2. Spaniel: med kortare läppar, mycket stora öron och 

 fin, stundom något krusig hårbeklädnad. — Denna hundrace är 

 utmärkt för sin tillgifvenhet mot egaren. 



3. Stöf våren: med spetsigare nos, kortare läppar och mindre 

 långsträckt kropp än rapphönshunden; benen vanligen till en 

 del gula eller hvita, samt öfver hvardera ögat en liten rund, 

 gul fläck. — Stöf vårens bestämmelse är att upp vädra spåren af 

 vilda djur, och sedan, då dessa blifvit uppstötta, under skall 

 förfölja dem. 



Vi hafva 2:ne hufvudracer af dessa hundar, nemligen: 



a) Tyska Stöfvaren: vanligen rödbrun med hvita ben; 



något större än 



b) Småländska Stöfvaren: vanligen svart, med nosen, un- 



dre kroppsdelarna och benen gula eller rödbruna; 

 kroppsbyggnaden fast, bringan bred. — Han skäller 

 äfven fogel och kallas derföre på vissa ställen fogelhund. 



4. Taxen: med långsträckt kropp och korta ben, af hvilka 

 de främre antingen äro raka eller vanligen inåt böjda; huden 

 ligger merändels löst omkring kroppen. — Användes på gräf- 

 ling, utter och räf, hvilka han utdrifver genom att inkrypa i 

 deras lyor. 



B. Stor växta som vargen, med tjock nos och 



hängande öron; benen höga; fäll en grof. 



5. Dalbohunden : hufvudet, som har stark sänkning emellan 

 ögonen, ganska bredt med kort och tjock nos, samt stora och 

 hängande öron; ryggen och svansen långhåriga; benen grofva; 

 färgen ofta svart, undre kroppsdelarna, nosen och benen gul- 

 aktiga. — Förekommer på Dal, i Bohuslän och Wermland. 



6. Blodhunden eller Slagtarhunden : öfverläppen bred och 

 hängande; benen muskulösa; bröstet bredt; färgen hos den 

 rena racen brun eller gråbrun med större svarta fläckar. 



7. Engelska Doggen: ined tjock och kort nos; läpparna 

 mycket tjocka och hängande; ögonbrynen utstående; öronen 

 medelmåttiga; benen muskulösa. 



C. Kroppen långsträckt med veka lifvet uppdra- 



get och bågböjd länd. Hufvudet långdraget 



