142 



ROFDJUR. 



Dessa äsigter, som Prof. Blasius till denna frågas belysning 

 uttalat, hafva, såsom vi redan antydt, af flere andra zoologer, livilka 

 sysselsatt sig med forskningar i denna riktning, icke blifvit fullt 

 delade. Sålunda anser Prof. Giebel, att de s. k. vilda hundarna 

 möjligen med mindre skäl blifvit uppförda såsom sjelfständiga arter, 

 än många af de anförda tamhundarna, emedan de i afseende på 

 den yttre gestalten äro föga olika och från många bland de tama 

 hundarna mindre skilda än t. ex. vindthunden från bulldoggen, 

 taxen från islandshunden o. s. v. I anledning härutaf uppställer 

 han också den frågan, huruvida dessa och flera andra racer af hus- 

 hunden äro att anse såsom ursprungligen skilda arter eller blott 

 såsom olika former af en och samma. 



v. Tschudi var den förste, som trodde sig kunna visa den 

 specifika skilnaden emellan tvenne ursprungligen inhemska ameri- 

 kanska hundarter. Den ena af dem, eller den under namn af egyp- 

 tiska eller turkiska hunden bekanta C. f. caraibicns, fann Columbus 

 vid sin ankomst till de vestindiska öarna, Cortez i Mexiko och 

 Pizarro i Peru. Genom sin hårlösa kropp är denna hund mycket 

 ömtålig för kyla och kan derföre icke uthärda annat än i varma 

 kustklimater. Den andra, Inkahunden, C. f. Ingce, (med litet 

 hufvud, skarpt tillspetsad nos, små spetsiga öron, undersättsig kropp, 

 långa ben, långhårig fäll af dunkelt ockragul färg med svart schat- 

 tering), träffade v. Tschudi såsom mumie uti de lång tid före Eu- 

 ropéernas invandring af Peruanerna anlaggda grafvar. Hundar af 

 denna race bevaka ännu i dag indianboningarna i Sierra och hjor- 

 darna i Puna. Deras lömska blick, deras vildhet, deras oförvä- 

 genhet, till och med mot de mest öfveiiägsna fiender, äro hos dem 

 ganska utmärkande egenskaper. 



v. Tschudi har äfven uttalat den åsigten att de mest karak- 

 teristiska racer af hushunden skulle vara afkomlingar från ursprung- 

 ligen skilda stamarter och Prof. Giebel m. fl. zoologer äro äfven, 

 af lika mening. Ibland de skäl, som blifvit anförda häremot, är 

 äfven det kända förhållandet, att en fruktbar afföda uppkommer 

 genom parning emellan dessa racer. Men denna omständighet har 

 man icke velat anse fullt tillräcklig för att vederlägga ett sådant 

 antagande. De särskilda hundracerna para sig visserligen och föda 

 fruktbara bastarder både sinsemellan och med andra arter af sitt 

 slägte; men det finnes ju äfven fruktbara bastarder bland många 

 andra djur. Hos hundarna återfinner man den fruktbara samman- 

 manblandningen i dess högsta potens; deras lefnadssätt och na- 

 turell äro också, liksom deras fysiska anlag och egenskaper, de 

 mest bildsamma bland alla djurs. Äfvenså anser Prof. Giebel 

 att den exempellöst stora mångfalden af olika former, de öfver- 

 raskande yttre olikheterna i kraniets och skelettets byggnad tala 



