148 



ROFDJUR. 



De äro nemligen gröfre, hafva svarta spetsar och äro föröfrigt livit- 

 grå, eller hvita. De långa håren på den öfriga delen af svansen 

 äro på de röda räfvarne i allmänhet rödaktiga; då dessa benas, 

 träffar man på svansen, liksom på största delen af den öfriga fallen, 

 en tät bottenfäll af grå, fina ullhår; men på det ifrågavarande 

 stället saknas dessa ullhår, så att man, då de långa håren der benas, 

 ser sjelfva hudbotten. På de långa, grofva håren sitta icke sällan 

 fästade små, rödgula, half klara klumpar, af ett ämne, som luktade 

 likt violrot, eller än rättare Byssus Jolithus; en afsättning af dylikt 

 finnes dock understundom samlad på sjelfva hudbotten. Detta ämne 

 är afsöndringen från de underliggande körtlarna. Undersöker man 

 närmare den ullfria hudfläcken, som företer en oval form, så visar 

 sig en myckenhet små, något upphöjda punkter emellan de grofva 

 hårens genomgångsställen; trycker man fläcken, så utkommer ett 

 gult, fettlikt, tjockt ämne, mjukare, men föröfrigt likt det, som fanns 

 sittande på håren. Då huden aftages, finner man ingen körtel under 

 densamma; men på den del af inre sidan, som motsvarar nyssnämnde, 

 ullösa hudfläck, belägen midtöfver femte svanskotan, visar ytan en 

 oval, låg upphöjning. I omkretsen af denna är corii bindväfsbotten 

 hvit, nästan hårlös, på den upphöjda delen gult rödaktig. 



Dessa körtelbildningar äro större hos hannen än honan, äfven- 

 som de äro större under lektiden.» 



Utom hos vanliga räfven, har Prof. Hetzius äfven funnit dylika 

 körtelbildningar både hos fjellräfven och vargen, men hos denne 

 sednares saknades violrotslukten. Hos flera hundar af olika racer, 

 som han undersökte, fann han deremot intet spår till dylika bild- 

 ningar. 



Prof. Eetzius förmodar att dessa körtlars ändamål möjligen 

 skulle vara att förse vissa arter af hundslägtet med en egen lukt, 

 genom hvilken de kunna vädra hvaranclra, eller att detta luktämne 

 skulle kunna hafva något vigtigare inflytande på dessa djurs nerv- 

 system och fortplantningsorganer under löptiden. Hos vargen är 

 denna apparat af en mindre betydelse; »kanhända», säger nämnde 

 professor, »är den tillstädes endast som en slägt-bildnirigs-form i 

 öfvergång till apparatens försvinnande hos hunden.» 



Ungarna äro i början svartgråa eller blåaktigt gråa med 

 hvit svansspets, men såsom halfväxta gråbruna med nosen och 

 kinderna gulbruna; undre kroppsdelarna ljusgråa. 



Färgvarieteter : 



a) Brandräf (C. Alopex L.). Bringan blåaktig; svans- 

 spetsen svart. 



