EOFDJUR. 



151 



Af fisk tyckes räfven vara en stor vän; ty man ser honom 

 ofta stryka utefter sjöstränder för att uppsnappa de fiskar, som 

 vattnet uppkastat. Någon gång begifver Lan sig äfven sjelf ut i 

 vattnet på fiske, hvarvid han säges ådagalägga en hög grad af slug- 

 het. Han skall nemligen, enligt Prosten Ekströms*) iakttagelse, 

 hvarje gång då han upplyfter foten öfver vattenytan, afslicka 

 det nedrinnande vattnet, synbarligen för att derigenom göra så 

 litet buller som möjligt. Samma metod säges han äfven någon 

 gång använda, då han håller jagt efter änder och andungar- 

 Afven på land iakttager han vid anställandet af sina jagter stor 

 försigtighet och slughet. Vanligen smyger han efter sitt rof 

 mot vinden och, dä han fått detsamma i sigte, hukar han sig 

 ned, framkryper på magen och griper sedermera detsamma, lik- 

 som katten, efter några väl afpassade språng. Men då han un- 

 derstundom på detta sätt icke anser sig kunna uppnå det af- 

 sedda ändamålet, framsmyger han emellertid så nära sitt offer 

 som möjligt samt lägger sig sedermera i försåt tätt utmed någon 

 stubbe, sten, buske, tufva eller dylikt för att afbida detsammas 

 ankomst. 



Sällan jagar han haren på spåret för att bemägtiga sig 

 honom genom springande, och detta lärer väl heller icke lyckas 

 annat än möjligen vid djup snö eller då han har en unghare 

 för sig. 



Natten, från skymningen till dagbräckningen, är egentligen 

 den tid, som räfven använder för sina jagter, och han skyr då 

 icke hvilken väderlek som helst. Endast någongäng, då ungarna 

 ligga i lyan och äro i behof af en rikligare mängd ut af föda, 

 ser han sig nödsakad att äfven använda någon stund på dagen 

 för samma ändamål. 



1. Då åtskilliga af våra läsare möjligen skulle önska en när- 

 mare skildring af räfvens sätt att gå tillväga vid sina jagter, så 

 kunna vi icke lemna någon bättre än den, som Kr Gadamer så 

 förträffligt utfört och som lemmar ett icke mindre upplysande än 

 intressant bidrag till denna djurarts naturalliistoria. »Borta vid 

 randen af den täta ungskogen»), säger han, »ser man jemt sä mycket 



*) Prosten C. U. Ekström var en blaud våra utmärktaste praktiska zoologer 

 och har äfven riktat vår fauna med mänga intressanta rön. 

 **) 1 Svenska Jägareförb. Nya Tidskrift, första arg. 2:dra häftet sid. 92. 



