ROFDJUR. 



158 



en hare, som kommit från skogen för att beta under nattens tyst- 

 nad. »dDig måste jag hafva», tänker mickel, och derföre har han 

 tryckt sig ned platt till jorden. Under tiden närmar haren sig- och 

 gör han icke det, så förstår mickel nog att begagna h varje vänd- 

 ning, haren gör, för att osedd komma honom närmare. Men det 

 oaktadt springer haren åt sidan, med öronen högt i vädret; han 

 har förmärkt något misstänkt, dock låta hans slöa ögon honom ej 

 igenkänna sin erkefiende, som ligger i bakall. Räfven har under 

 tiden återigen tryckt sig, och haren, något lugnad, återvänder med 

 guppande språng. Icke alldeles säker ännu, vill han taga reda på, 

 livad som förorsakat hans förskräckelse, och dä och då görande 

 några steg närmare döden, blir afståndet mellan honom och riendeu 

 allt kortare. Haren, som icke saknar nyfikenhet, närmar sig allt 

 mera; hans näsa gör cirkelformiga rörelser för att vädra, men näsan 

 är dålig, liksom ögat, och räfven förstår att iakttaga god vind. 

 Den förre vill nogare betrakta den röreiselösa massa, som han ser 

 framför sig. »Det kan ju vara en tufva och det måste jag under- 

 söka, så att jag åter kan beta lugnt-;, tänker han, närma]- sig ännu 

 litet — och med ett hopp har mickel fatt honom mellan sina 

 tänder. Några klagoljud och den stackars jösse har utandats sin 

 sista suck. På så sätt bemägtigar sig räfven haren, ty att springa 

 fatt honom duger räfven ej till. utan vid djup snö, såvida ej han 

 liar en unghare framför sig.» 



Om dagen hvilar räfven vanligen i något tätt skogssnår, 

 bland en- och videbuskar, i säden eller i vassen samt lägger 

 sig, då väderleken är vacker, ofta på en stubbe, sten eller 

 annat upphöjdt föremal för att sola sig. Han ligger då, liksom 

 hunden, med svansen utmed sidan samt hällande nosen under 

 densamma. Vid minsta misstänkta buller är han ater på benen 

 för att undvika den förmodade faran. Önskar derföre jägaren 

 att få skjuta räfven vid lägerstället eller vid uppsprånget måste 

 han alltid gå tillväga med största tysthet, varsamhet och för- 

 sigtighet; ty i annat fall är räfven med säkerhet långt borta 

 innan han hunnit fram. Att räfven vid sådana tillfällen någon 

 gång skulle befinnas så djupt insomnad, att han till och med 

 skulle kunna tagas med blotta händerna, har man visserligen 

 af trovärdiga personer hört berättas; men det får väl räknas 

 till de aldra sällsyntaste fall. 



Endast vid ruskig och regnig väderlek, under parnings- 

 tiden samt kort före, äfvensom en tid efter ungarnas framfö- 



