154 



KOFDJUR. 



dande, vistas räfven i sitt underjordiska bo eller lya, dit han 

 iifven plägar taga sin tillflygt dä han blifver jagad och förföljd 

 af hundar. 



Till lya använder lian helst, då tillfället så medgifver, ett 

 gräflingbo, som antingen frivilligt blifvit öfvergifvet, eller hvars 

 egare han genom att förorena detsamma lyckats fördrifva. Då 

 gräflingbon deremot icke finnas att tillgå gräfver räfven sjelf 

 sitt bo och tillreder det på bästa sätt. Detta bo, som för- 

 lägges antingen i någon skogsbacke under trädrötter, stenar 

 och berghällar, eller äfven någongång på slätten i kanten af 

 en åkerren, är oftast försedt med flera ingångar samt föröfrigt 

 af ganska vidsträckt omfång. Utom den egentliga hufvudlyan, 

 uti hvilken räfhonan ynglar, tillreder räfven ofta åt sig på tjen- 

 liga ställen ett eller flera smärre och grundt löpande tillflygts- 

 rör, för att i händelse af behof användas. 



Räfyens parningstid infaller, om väderleken är blid, redan 

 i slutet af Januari, men i annat fall, i början af Februari och 

 varar någon tid, sannolikt omkring 14 dagar. Da snö be- 

 täcker marken, kan man lätt förmärka när räfvarnas par- 

 ningstid börjat. Man påträffar då mera sällan enstaka spår, 

 utan vanligen 2, 3 eller flera tillsammans, af hvilka de båda 

 främsta stä tätt efter hvarandra. Det främsta spåret är i så- 

 dant fall efter honan och de öfriga efter en eller flera hannar, 

 som åtfölja henne. Endast den närmast honan följande hannen 

 är den gynnade älskaren, de öfriga måste alltid hålla sig på 

 något afstånd och försöka, märkvärdigt nog, endast högst sällan 

 att med våld göra honom platsen stridig. Parningen sker van- 

 ligen i boet, sällan i det fria, och under sjelfva akten hänga 

 könen tillsammans liksom hundarna, ehuru aldrig så länge. 



Efter 9 veckors drägtighet föder räfhonan 3 — 4—7, van- 

 ligast 4 ä 5, mera sällan 8 å 9 ungar, som äro blinda de 

 första 10—14 dygnen. De vårdas med stor ömhet af modren^ 

 som vid början af digifningen endast högst sällan lemnar dem. 

 Under denna tid förses- hon med lifsmedel- af hannen. Längre 

 fram begifver äfven honan sig ut på kortare ströftåg, dels för 

 att lifnära sig sjelf, dels för att tillika med hannen anskaffa 

 loda ät ungarna, h vi i k et isynnerhet är behöfligt sedan dessa 



