156 



ROFDJUR. 



föda elier vatten, eller då lian i allmänhet lider af någon olä- 

 genhet, från hvilken han vill blifva befriad. Skjuter man af 

 honom ett ben eller träffar skottet en benkota, låter han ofta 

 höra ett klagande ljud, som är svårt att beskrifva. Har skottet 

 inträngt i magen eller träffat bakdelen, vänder han vanligen 

 hastigt hufvudet och biter i den sårade delen. 



Räfven är mycket seglifvad. Ofta händer det att han helt 

 plötsligt qvicknar till och springer sin väg, äfven sedan han 

 flera minuter legat fullkomligt orörlig eller liksom död. Man bör 

 derföre alltid göra till regel, att genast upptaga en skjuten räf 

 samt för säkerhets skull, äfven om han blifver liggande orörlig 

 på stället, gifva honom ett slag öfver nosen, eller också vid- 

 taga någon annan hastig ätgärd, för att förvissa sig om att 

 hans död icke endast är låtsad. 



Om räfven efter skottet faller ned med nosen emot jorden 

 samt sträcker svansen rätt uppåt, är detta ett tecken att han 

 är väl träffad och att han derföre snart skall nedfalla död. 



Utlagda försåt undviker räfven med stor skicklighet och 

 det fordras derföre alltid mycken vana, omtanka och försig- 

 tighet för att kunna öfverlista honom. Iakttages ej detta får 

 man ovilkorligen dålig fångst. Någongång händer det t. o. m. 

 att räfven på det utlagda gillret endast lemnar sin spillning, 

 liksom till ett tecken att han gjort en konst i hela inrättningen. 

 Har han någongång blifvit fast, men lyckligen undsluppit, vet 

 han vanligen att vid ett annat tillfälle noga akta sig. Sin 

 frihet älskar han öfver allt. Det inträffar icke så sällan att 

 han, då han med ena foten fastnat i en sax, sjelf afbiter den- 

 samma för att komma lös. 



Fångad som ung blifver räfven ganska tam och foglig, 

 men han sprider en högst oangenäm och frän lukt omkring 

 sig. Med hunden blifver han under fångenskapen ofta ganska 

 förtrolig; men huruvida någon fruktbar parning dem emellan 

 kan ega rum, h vilket några författare uppgifva, torde man 

 ännu hafva skäl att betvifla. De försök i den vägen, som för- 

 fattaren har sig bekant, hafva åtminstone aflupit fruktlöst, 



I tamt tillstånd lärer räfven uppnå en ålder af omkring 

 14 år; i det fria torde han möjligen blifva något äldre. 



