158 



IiOFDJUR. 



en vid roten grå, men 

 föröfrigt brun eller hvit 

 fäll ; om sommaren en 

 mjuk och yfvig hårbe- 

 klädnad, som ofvan är 

 af en smutsigt gråbrun, 

 under af en hvit färg. 

 — De asiatiska fjell- 

 räfvarna äro vintertiden 

 rent hvita, med längre brunastickelhår pa ryggen och svart 

 svansspets; sommartiden deremot smutsbruna. Derjemte före- 

 komma äfven ibland dem ljusbruna och rödbruna varieteter. 

 Mycket sällan är sommarfällen svartbrun. — Den amerikanska 

 fjellräfven har äfvenledes en hvit vinterpels, dock icke så 

 sällan med gulaktig anstrykning, samt svart svansspets och 

 hvita eller bruna morrhår. Den kortare sommarpelsen är på 

 ryggen och på sidorna brun, under hvit, på hufvudet brun 

 med hvit inblandning; svansen ofvan brunaktig, under och 

 vid spetsen hvit. — På Grönland förekomma äfven blåsvarta 

 varieteter. — På Spetsbergen är fjellräfvens vinterdrägt hvit 

 och dess sommarclrägt svartaktigt blågrå. 



Ungarna äro i början mörkbruna eller gråaktiga, men blifva 

 sedermera emot vintern mer och mer hvita. 



Färgvarieteter : 



a) Blå Fjellräf. Ofvan blågrå eller mörkt brungrå, med 

 hvita hårspetsar; bottenullen askeblå. 



b) Mörkbrun Fjellräf. Mörkbrun, hufvudet, ryggen och 

 öronen med gulgrå anstrykning. 



Fjellräfven har icke så vidsträckt geografisk utbredning 

 som skogsräfven, utan är endast inskränkt till de nordliga de- 

 larna af Asien, Europa och Amerika, På Spetsbergen före- 

 kommer han ganska allmänt och har derstädes blifvit skjuten 

 ända vid 80° 10' n. lat. 



Inom Sverige har fjellräfven sitt egentliga tillhåll i de nord- 

 liga fjellbygderna; men förirrar sig dock understundom derifrån 



Pig. 88. 



Fjellräfvens kranium. 



