E.OFJDJUR. 



161 



Denna räf förekommer från Wolga och Kaspiska liafvet genom 

 hela mellersta Asien till Baikalsjön, sydligt derifrån till Indien samt 

 vidare vester ut till Sinai, Kordofan o. s. v. I lefnadssättet liknar 

 han den vanliga räfven, men lärer vara ännu mera rädd och vild. 

 Kirgiserna fånga honom ännu i mängd för skinnets skull. Pallas 

 berättar, att de under hans tid årligen skickade ända till 40 ä 

 50,000 skinn af denna räf till Ryssland. 



5. Brasilianska Räfven (C. Azarse Wied.). Något mindre än 

 den vanliga räfven; ögat med rund pupill; färgen varierande från 

 svartbrun till rödbrun, roströd, gulgrå, silfvergrå och rent hvit. 



Pinnes öfver hela Sydamerika. Han är ett mycket skadligt 

 rofdjur, förökar sig i otrolig grad och blifver derigenom ofta i 

 vissa trakter en riktig landsplåga. Fångad såsom ung blifver han 

 lätt tam. 



c) Viverrahundar. Nyctereutes. 



6. Viverrahunden eller Tanuhi (C. viverrinus Temm.). Kroppen 

 långsträckt, understödd af korta, muskulösa ben; hufvudet lång- 

 draget med spetsig nos och upprättstående, breda öron; svansen 

 mycket yfvig, uppåt riktad; vinterfällen mycket tät, lång och ullig, 

 till färgen öfvervägande gulgrå; sommarfällen rödaktig och svart. 

 Mindre än räfven. 



Han finnes i bergiga skogstrakter på de japanska öarna och 

 lefver utaf rötter och frukter, men jagar aldrig efter andra djur. 

 Japanesarna äta hans kött och bereda hans hud. 



d) Hyenhundar. Lycaon. 



7. Hyenlmnden (C. pictus Desm.). Fläckig af svart, hvitt och 

 ockragult; öronen mycket stora och hängande; svansen med svarta 

 ringar och långhårig, hvit spets. 



Lefver flockvis i de sydöstra delarna af Afrika och jagar an- 

 tilaper och mindre däggdjur, samt lärer t. o. m. någongång angripa 

 menniskor. 



2. Till tågångarnas af delning hör äfven följande familj: 

 Fam. Zibetkattor. Viverrina. 



Zibetkattorna igenkännas hufvudsakligen från de öfriga tå- 

 gångarna derpå att de i öfverkäken hafva 2, men i underkäken 

 blott en enda knöltand. Nosen är spetsig. Tårna äro 5 eller 

 4 med till hälften retraktila klor. I likhet med mårddjuren 

 hafva dessa rofdjur i närheten af anal- och genital-öppningarna en 

 mängd körtlar, som afsöndra egendomliga vätskor. De äro små, 

 men i hög grad rofgiriga och lifnära sig förnämligast af mindre 



Zool. 1. Däggdjur. 11 



