166 



ROFDJUR. 



man ofta befolkningen i de trakter; der de icke äro sällsynta, om- 

 tala flera slag deraf, såsom slagbjörnar, myrbjörnar, gräsbjörnar, 

 ringbjörnar o. s. v. Afven zoologerna liafva häraf låtit förleda sig 

 att uppställa flera olika arter; men i sednare tider har man dock 

 genom flerfaldiga undersökningar kommit till den bestämda slut- 

 sats, att, åtminstone hos oss, icke mer än en enda art af landt- 

 björn numera förekommer. Blasius och Mlddendorf, som varit i 

 tillfälle att granska och noga jemföra en hel mängd björnkranier 

 från Europa, Asien och Amerika, äro t. o. ni. af den åsigten, att 

 i hela Europa icke finnes mer än en enda landtbjörn-art och att 

 denna tillika är utbredd i norra delarna af Asien och Amerika. 

 Men i afseende härpå har man dock ännu icke kommit till något 

 fullt afgörande resultat. D:r Brehm, föreståndare för zoologiska 

 trädgården i Hamburg, antager åtminstone 2 europeiska björnarter. 

 De skilja sig, säger han, föga genom färgen, men deremot på- 

 fallande genom kroppsbyggnaden och isynnerhet genom kraniets 

 form. Den ena är mera hög, långsträckt och smärt, med hufvudet 

 åtminstone halfannan gång längre än bredt. Den andra*) är lägre, 

 mera undersättsig och grofiemmad, med hufvudet nästan lika långt 

 som bredt. Den förra är, enligt B:s förmenande, Linnés U. Arctos 

 och den sednare E versmans U. formicarius. D:r Brehm tillägger 

 vidare, att skilnaden emellan dessa båda slag af björnar är så i 

 ögonen fallande, att den älven måste väcka den i zoologien mindre 

 bevandrades uppmärksamhet och af zoologerna säkert ej skulle 

 hafva ringaktats om de blott hade haft de båda arterna framför 

 sig. Emellertid anse både Prof. Blasius och flera andra af sam- 

 tidens utmärktare zoologer att dessa skiljaktigheter blott härröra 

 af olikheter i kön och ålder, och samma förhållande är, såsom här- 

 ofvan blifvit antydt, äfven rådande med afseende på de olika former 

 af landtbjörn, hvilka bebo våra nordiska skogstrakter. Föröfrigt 

 få vi framdeles se (vid mården, haren, o. s. v.) huru litet afseende 

 man i allmänhet bör fästa vid jägares olika benämningar på vissa 

 djurarter. 



Björnen förekommer nerestädes i Europas skogs- och bergs- 

 trakter samt föröfrigt i hela Siberien och en del af Nord- 

 amerika. I England finnes han dock icke och i mellersta och 

 norra Tyskland, äfvensom i Frankrike är han för länge sedan 

 nästan helt och hållet utrotad. För närvarande äro Ryssland 

 och Skandinavien att anse såsom de enda europeiska länder, 

 i hvilka han ännu förekommer till något större antal. Han 



*) Månne denna björn är U. euryrhinus NiLSS. Skand. Faun. Däggdjuren 

 sid. 212? 



