168 



KOFDJUR. 



dangömd i någon bergsklyfta, under en sten, ett rothvalf eller 

 dylikt. 



Björnens föda är ganska omvexlande och består icke alle- 

 nast af varmblodiga djurs kött, af fisk, insekter, larver o. s. v., 

 utan äfven och, såsom det synes, förnämligast af växtämnen. 

 Saftiga rötter och växtstjelkar, såsom Angelika (Angelica Ar- 

 changelica och silvestris), Syregräset (Rumex Acetosa och auri- 

 folius), Mjölkgräset (Epilobium angustifolium), Fjelltisteln (Son- 

 chus alpinus) m. fl. samt hvarjehanda bär, såsom Kråkbär 

 (Empetrum nigrum), Blåbär och Odon (Myrtillus nigra och 

 uliginosa), Lingon (Vaccinium Vitis iclam), Hjortron (Rubus 

 chamaemorus) o. s. v. tycker han synnerligen om *). Afvenså 

 förtär han gerna gräs, späda blad och skott af asp och rönn 

 samt plundrar stundom höstetiden korn- och hafreåkrarna. 



Björnen gör ofta mycken skada och är alltid fruktad såsom 

 ett för tamboskapen grymt rofdjur. Det har dock visat sig 

 att beteskreaturen icke så sällan sjelfva äro orsaken till de 

 blodiga nederlag, som björnen anställer ibland dem, emedan 

 de ofta bölande rusa på honom och derigenom uppegga hans 

 mordlust. Har han blott en gång fått vanan att döda större 

 kreatur, så söker han sedermera alltid, när hungern påkommer, 

 tillfälle dertill. Dylika björnar har man gifvit namn af slag- 

 björnar och de äro i hög grad skadliga och fruktansvärda. 

 Många exempel finnas dock på att björnar under loppet af 

 flera somrar vistats jemte kreaturen i betesmarkerna, utan att 

 göra dem den ringaste skada. Detta omtalar Hofjägm. Falk**) 

 och författaren har flerestäcles såväl i Jemtland som i Lapp- 

 markerna erhållit samma uppgift. Sådana fogliga björnar hafva 

 fått namn af myrbjörnar eller gräsbjörnar. 



Sitt rof dödar björnen genom slag af framtassarna eller 

 ramarna, i hvilka han eger en otrolig styrka, Man har flera 



'') Björnens tillhåll i fjelltrakterna betingas i viss mån af dessa växter. Så- 

 lunda vistas han sommartiden i sådana skogar, der Angelica och Sonchus 

 växa ymnigast. Sedermera, när hjortronen mogna, drager han sig åt myr- 

 trakterna, der dessa bär finnas i öfverflöd. Längre emot hösten uppehåller 

 han sig mest uti gran- och tallskogarna, der han har rik tillgång på kråk- 

 bär, lingon o. s. v. 



') Se Jägareförb. gamla Tidskr. 3:dje årg. sid. 1138. 



