170 



ROFDJUR. 



t. o. ni. raskt nog för att uttrötta ett snabbfotadt villebråd; 

 han klättrar i förhållande till sin storlek förträffligt och förmår 

 till och med att på en svigtande gren bibehålla jemnvigten; 

 han simmar äfven utan ansträngning, och skyr der vid icke 

 engång de djupaste vatten eller de bredaste strömmar. Det 

 berättas att han stundom uppklättrar på ladugårdstaken, gör 

 sig derstädes en öppning, nedstiger, dödar ett eller annat krea- 

 tur och medtager sedan offret samma väg, som. han inkommit. 



I medlet af November *) går björnen uti ide. Före denna 

 tid, eller redan i October, upphör han att äta, tarmarna blifva 

 då nästan uttömda och magen hopkrymper till ett litet hårdt 

 klot. Blott vid slutet af ändtarmen qvarstannar något af ex- 

 krementerna, som kallas tappen, och består af kåda och till- 

 hårdnade växtämnen **). 



Idet tillreder björnen antingen uti en bergklyfta, under 

 rötterna af ett kullfallet träd, i en jordhåla, urgräfd myrstack 

 eller dylikt; stundom äfven helt och hållet ofvan jord. Sjelfva 

 bädden består af mossa, ljung eller granris ***). Innan han 

 går uti idet ligger han förut några dagar på brått, som man 

 säger, d. v. s. han lägger sig på något öppet ställe i grann- 

 skapet, för att liksom förvissa sig om att trakten är säker. 

 Det lärer då icke så sällan inträffa, att äldre björnhannar låta 

 snöa ned sig, liggande under bar himmel. 



Såsom vi redan hafva anmärkt (se sid. 72) faller icke 

 björnen i en så djup vinterdvala, som många bland de mindre 

 djuren. Midt i vintern, då djup snö betäcker hans ide, ligger 

 han vanligen ganska fast deri; men i annat fall, och särdeles 

 längre fram på våren, är han oftast så skygg, att det minsta 

 buller är tillräckligt för att jaga honom på flygten. Vid dylika 

 tillfällen söker han sig vanligen i grannskapet en säkrare hvilo- 



*) Vanligen, enligt jägares utsago, omkring den 14, eller Hypatii dag. 

 **) Den s. k. björntappen liar blifvit kemiskt undersökt och befunnits inne- 

 hålla: lemningar efter åtskilliga mossor, tall- och enbarr samt föröfrigt 

 stärkelse, trädsyra, salt- och svafvelsyrade salter, jemte en grön, flygtig olja 

 och ett grönaktigt färgämne af löf. I askan fanns jernoxid och mangan- 

 syradt kali. , 

 ***) Om man vid sökandet efter björnidet finner mossan upprifven och bortburen, 

 granqvistar afbrutua och barken på träden afrifven, är man säker om att 

 hafva detsamma i närheten. 



