174 



ROFDJUR. 



att lian deremot ofta, såsom det synes, blott af nyfikenhet dristigt 

 och oförskräckt närmar sig henne. Oftast flyr han dock vid åsynen af 

 en man, och om han än anfalles sätter han sig icke engång till 

 motvärn. Han lärer heller aldrig, enligt Malmgren? förmenande, 

 anfalla om han blifver sårad, såsom vi hafva sett månsren gräns: är 

 förhållandet med landtbjörnen. 



Parningstiden lärer infalla i Maj eller Juni och honan föder 

 om vintern 2 ungar, hvilka sedermera åtfölja henne, såsom det 

 säges, under loppet af två år. 



Isbjörnen jagas mycket och värderas nästan lika högt som 

 hvalrossen tillfölje af det tjocka späcklager, som han eger emellan 

 huden och köttet. . Huden begagnas till kläder, fällar, tält o. s. v. 

 och köttet är ätbart. 



2. Af andra till denna familj hörande slägten och arter vilja 

 vi endast anföra följande: 



1) Tvättbjörn-slägtet (Procyon Storr.). Hufvudet bredt med 

 kort och spetsig nos, stora närstående ögon, uppstående, ovala och 

 temligen långt frånskilda öron ; svansen af ungefär halfva kroppens 

 längd; 6 spenar. Hit hör Tvättbjörnen eller Sjubben (P. Lotor 

 Desm.), som till färgen är gulaktigt grå med på ryggen och si- 

 dorna svart inblandning; svansen tjock med brun spets och 5 k 

 6 bruna tvärband. — Längd omkr. 2 fot. Förekommer endast i 

 Nordamerika. Han är ett nattligt djur, som om dagarna vanligen 

 håller sig undangömd uti ihåliga träd. Hans föda består icke alle- 

 nast af majs, sockerrör och åtskilliga slags frukter, utan äfven af 

 skogsfogel och isynnerhet fogelägg. Honan föder i Maj 2 ä 3 

 ungar, som i fångenskapen blifva ganska tama. Hans kött ätes 

 och skinnet förekommer allmänt i pelshandeln under namn af 

 racon eller sjubb. Namnet tvättbjörn har han erhållit utaf den 

 anledning att han tvättar eller doppar sin föda i vatten innan 

 han förtär den. Han hetsas med hundar eller fångas i fällor och 

 snaror. 



2) Snabelbjöm-slägtet (Nasua Storr.). Hufvudet långsträckt 

 med en lång, spetsig och rörlig nos; ögonen af medelmåttig storlek; 

 öronen mycket korta och afrundade; svansen täthårig, af kroppens 

 längd; tårna sammanväxta, med långa, spetsiga klor; spenarna 6 

 eller 8. Hit hör Snabelbjörnen (N. socialis Wied.), som till färgen 

 är rödaktig eller gulbrun med bruna ringar på svansen. — Längd 

 omkring 2 fot, Bebor de östra delarna af Sydamerika och lefver 

 i större eller mindre sällskaper. Han är i rörelse om dagen och 

 lifnärer sig såväl af mindre däggdjur, foglar och fogelägg, som af 

 hvarjehanda trädfrukter. Med sin snabelformiga näsa* uppgräfver 

 han äfven till sin föda insekter och larver ur jorden. Han klättrar 



