KOFDJUR. 



179 



smutsigt hvit eller gulhvit. Hannen säges vara i allmänhet 

 något större än honan och hafva en mera ren färgteckning. 



Gräflingen förekommer nästan öfver hela Europa och en 

 stor del af Asien. Inom Sverige bebor han de flesta land- 

 skaper, der skogiga, bergiga eller kuperade trakter förefinnas. 

 Han har der till uppehållsställe jordkulor eller s. k. gryt, som 

 han, förmedelst sina långa och skarpa klor, utgräfver under 

 någon berghäll, större sten eller sandås. Längst in uti dessa 

 tillreder han ett liggställe eller lya af mossa, löf, torrt gräs och 

 dylikt och ligger der under den kalla årstiden i en mer eller 

 mindre djup sömn. Det inträffar stundom att flera familjer slå 

 sig tillsammans och tillbringa vintern i dylika lyor, ehuru alltid 

 i skilda rum; men merändels lefver icke gräflingen gerna i säll- 

 skaper, utan bebor i de flesta fall i ensamhet sitt vidsträckta 

 bo, i hvilket lian sofvande tillbringar nära trefjerdedelar af 

 hela sitt lif. Han använder derföre också vid utgräfningen och 

 inredningen af sitt bo mycken omsorg. Till det omtalade, djupt 

 liggande hvilostället leda flera rör, af hvilka ett eller högst två 

 begagnas för in- och utgående. De öfriga gångarna utgöras 

 deremot blott af luftöppningar, eller tjena de gräflingen endast 

 såsom tillflygtsort, då någon fara är förhanden. 



Gräflingarna äro mycket renliga djur. I sina lyor kunna 

 de icke fördraga någon slags orenlighet. Exkrementerna lägga 

 de derföre aldrig i sina bon, annat än under de tider af året, 

 då de icke gå ut i det fria; men äfven då icke i sjelfva lyan, 

 utan i en särskild gång, som de sedermera rengöra. 



Hela dagen h vilar gräflingen merändels i sitt bo; men sedan 

 aftonen inbrutit och det börjat mörkna — om sommaren först 

 vid 10- eller Il-tiden — uppstiger han från sin liggplats, af- 

 skakar sanden och jorden från sin yfviga pels och begifver sig 

 tyst och försigtigt ut för att söka sin föda. På något afstånd 

 från lyan stannar han först en stund för att rensa magen, och 

 fortsätter sedan raskt sin vandring till betesmarken. 



Blott mycket sällan går han ut äfven om dagen för att 

 sola sig. Detta inträffar vanligen endast i sådana ensliga och 

 från menniskors boningar långt skilda trakter, der han vant sig 

 att lefva ostörd. 



