184 



ROFDJUR. 



mindre än hannen och har icke så ren färgteckning. Ungarna 

 äro i början gråbruna med en svartaktig ryggspegel. 



Jerfven bebor de nordliga delarna af Europa, Asien och 

 Nordamerika. Inom Sverige har han sitt egentliga stamhåll i 

 de norra provinsernas skogs- och fjelltrakter; men förekommer 

 dock dessutom i Gestrikland, norra Uppland, Wermland och 

 har äfven, ehuru blott tillfälligtvis, blifvit skjuten i Söderman- 

 land. I Lithauens och Wolhyniens skogstrakter skall han äfven 

 någon gång hafva visat sig, likaså för längre tid tillbaka på 

 några ställen i Tyskland. Den sydliga gränsen för hans ut- 

 bredning har emellertid under tidernas lopp allt mer och mer 

 flyttat sig mot norden. 



Liksom de flesta andra mårdartade rofdjuren, är äfven 

 jerfven i hög grad glupsk och blodtörstig. Han är derjemte 

 efter sin storlek begåfvad med en styrka och vighet, som sätter 

 honom i stånd att besegra äfven det större villebrådet. Dock 

 bemägtigar han sig sällan sitt byte genom öppen strid, utan 

 söker vanligen, liksom katten och loen, att på ett försåtligt sätt 

 — smygande eller krypande — öfverrumpla detsamma. I lef- 

 nadssättet visar jerfven dessutom många andra egenheter, som 

 erinra om de kattartade rofdjuren. Liksom dessa dödar han, 

 då tillfället medgifver, vida flera djur än han på en gång kan 

 förtära. Sålunda berättas det t. ex. att, då han träffar en får- 

 skock i skogen, han dödar det ena fåret efter det andra, så 

 fort han hinner, och låter ganska få slippa undan med lifvet. 

 I träden klättrar han äfven, liksom kattdjuren, men med ännu 

 större färdighet. 



Sommartiden utgöres jerfvens föda hufvudsakligen af ripor 

 och annan skogsfogel, lemlar och andra mindre gnagare; men 

 om vintern följer han såväl de tama som de vilda renarna 

 under deras vandringar på fjellen och tillgriper då mest sådana 

 individer, som blifvit rifna af vargarna eller af annan orsak 

 kommit att skilja sig från de öfriga. Afvenså söker han 

 ofta bemägtiga sig skjutna vildrenar, för hvilkas hemfors- 

 ling renskyttarna icke hunnit vidtaga några tjenliga åtgärder. 

 Då han deremot någongång sjelf fångar en ren, sker detta 



