1101 DJUR. 



185 



alltid, såsom redan blifvit nämndt, genom list, i det att han 

 vanligen från någon höjd kastar sig ned på sitt byte. Hvad 

 han icke för tillfället orkar förtära, gömmer han undan, för att 

 sedermera, då behofvet påkommer, kunna tillgripa. Hans göm- 

 ställen äro då vanligen bergklyftor eller täta busksnår; men 

 stundom finner man dock äfven hans matförråd bland qvi- 

 starna i lummiga träd, påtagligen ditfördt i ändamål att hållas 

 fredadt för räfvarna. 



Utom varmblodiga djur, fångar jerfven äfven fisk vid sjö- 

 stränderna och i fjellbäckarna samt förtär derjemte äfven nå- 

 gongång amfibier. Stundom tillgriper han äfven det förråd af 

 matvaror, som lapparna om hösten lemna efter sig uti s. k. 

 stabur, en slags bodar uppförda af bräder på en 6 å 8 fot hög 

 stolpe. För att åtkomma dessa matvaror uppklättrar han 

 på stolpen och biter hål uti bräderna. Han går dessutom på 

 åtel, helst vårtiden, och, ehuru han i sjelfva verket är ett 

 nattligt djur, infinner han sig der stundom äfven om dagen. 



I allmänhet har jerfven en viss bestämd trakt, inom h vil- 

 ken han anställer sina jagter. Några längre utvandringar före- 

 tager han sällan. 



Han sprider en olidlig stank omkring sig, synnerligen då 

 han är mätt eller kommer i fara. Man har af denna anled- 

 ning stundom svårt att förmå jagthundarne till att förfölja 

 honom. 



Jerfvens fortplantning är ännu icke tillfyllest bekant. Det 

 är dock uppgifvet, att parningstiden infaller i Januari eller 

 Februari. I April eller Maj föder honan, vanligen långt inne 

 uti någon otillgänglig bergklyfta, 2 — 4 ungar, som lätt låta 

 tämja sig. 



Spåren likna till formen björnens, men skiljas lätt derifrån 

 på den betydligt mindre storleken. 



Köttet ätes af lapparna och skinnet står i ganska högt pris. 



Mårdslägtet (Mustela Linn.). 



Kroppen långsträckt. Hufvudet framtill afsmalnande, med 

 långdragen, något spetsig nos och temligen korta, nästan tre- 



