186 



ROFDJUR. 



kantiga, i spetsen svagt afrundade öron. Foramen infraorbitale 

 rundt. Tänderna till antalet 38, nemligen: 



1. 1. 3. 1^ 6^ 2l 3. 1. 1. 

 1. 1. 4~ 1. 6. 17 4. 1. 1. 



*itAÄyrtV&*> Roftänderna*med en spetsig knöl invändigt och en låg, 

 något urgröpt knölig del baktill. Knöltänderna i öfverkäken 

 tvärställda, inåt något utvidgade; i underkäken små och runda. 

 Tungan på öfre sidan försedd med små taggiga papiller. Benen 

 korta. Svansen långhårig och af ungefär halfva kroppens längd. 



Mårdarna lefva dels i skogiga trakter, hvarest de då mesf 

 uppehålla sig i träden, dels i stenrösen och gamla obebodda 

 hus på slättlandet. De äro lifliga och i alla hänseenden vackra 

 och behagliga djur, samt sprida icke någon så vämjelig stank 

 omkring sig som illrarna. De hafva en genomträngande, eldig 

 blick, en listig uppsyn och äro efter sin storlek mycket grymma 

 och rofgiriga. I skogarna göra de ofta stor skada genom att 

 döda och uppäta en mängd matnyttig fogel samt plundra bon 

 på ägg och ungar. De döda äfven mindre däggdjur och förtära 

 dessutom i nödfall insekter och andra smådjur. 



Mårdar förekomma såväl i Europa, som i Asien och Ame- 

 rika; men slägtet är ej rikt på arter. Hos oss finnes sannolikt 

 blott en enda, ehuru man länge varit af den tanken att de båda 

 europeiska arterna äfven skulle tillhöra vår fauna. 



1. Skogsmården (Mustela Martes Linn.). Brun med 

 framstickande gulgrå bottenidl; strupen och bringan gulaktiga; 

 benen och svansen mörkbruna; den innersta kindtanden på 

 hv ar der a sidan i öfverkäken utåt af rundad; roftänderna i samma 

 käk lika långa med knöltändernas bredd; fotsulorna med en 

 ullik hårbeklädnad, de nakna trampknölarna mer eller mindre 

 tydligt framträdande. — Längd omkring 20 — 22 tum. — Martes 

 sylvestris NlLSS. 



Namn: Sv. Mård, Skogsmård, Furumård; Norr. Maar; 

 Lapp. Nätte; Finl. Näätä. 



Albertus Magnus var den förste naturforskare, som be- 

 skref skogsmården såsom en från stenmården skild art, och 

 hos flera andra äldre författare efter honom finner man ännu 

 bestämdare artskilnader uppgifna emellan dessa mårdar. Men, 

 det oaktadt, har emellertid skogsmården af sednare tiders zoo- 



