190 



ROFDJUR. 



Skogsmården är, såsom redan blitvit antydt, icke allenast en 

 fiende till de flesta andra djur, som han förmår att bemägtiga 

 sig; utan hans oförsynthet går äfven stundom så långt, att han till 

 och med försöker sina krafter med djur, hvilka äro honom både 

 i storlek och styrka vida öfverlägsna. Men i vanliga fall är 

 det dock endast de mindre djuren, som äro utsatta för hans 

 förföljelser och på hvilkas bekostnad han hufvudsakligen lif- 

 närer sig. Sålunda dödar han bland däggdjuren : ekorrar, ung- 

 harar, råttor, sorkar med flera, och bland foglarna: tjädrar, 

 orrar, hjerpar, ripor, rapphöns, dufvor, gäss, änder o. s. v. 

 Foglarnas bon plundrar han äfven på ägg och ungar. Stundom 

 förtär han dessutom skalbaggar, gräshoppor och andra insekter 

 samt åtskilliga frukter, såsom päron, körsbär, plommon o. s. v. 

 Mullvadar och näbbmöss dödar han oftast, då cle af honom an- 

 träffas, men han äter dem icke. Fisk lemnar han äfven å sido. 

 I fångenskapen har man mången gång funnit honom utan skon- 

 samhet öfverfalla och förtära yngre individer af sitt eget slägte. 



I slutet af Januari eller i början af Februari infaller skogs- 

 mårdens parningstid. Flera hannar åtfölja då hvarje hona och 

 föra sinsemellan en blodig strid, som stundom slutar dermed 

 att segervinnaren utan betänkande uppäter sin besegrade rival. 

 Efter 9 veckors drägtighet föder honan — i slutet af Mars 

 eller början af April — 3 — 4 blinda ungar, hvilka först efter 

 omkring 10 dygn kunna öppna sina ögon. Sitt bo tillreder 

 honan vanligen af mossa uti ett öfvergifvet ekorrenäste, fogelbo 

 eller ihåligt träd. Hon vårdar ungarna med stor omsorg och 

 bär till dem rikligt med födoämnen af alla slag. Omkring 5 å 

 6 veckor gamla springa de redan omkring i träden och öfva 

 sig i att hoppa och klättra, och emot hösten samma år hafva 

 de redan uppnått föräldrarnes skicklighet i denna konst. Då 

 öfvergifva de äfven de gamla, skingra sig i skogarna och söka 

 sedan hvar och en på sitt håll att draga försorg om sitt 

 uppehälle. 



Infångade såsom unga blifva skogsmårdama ganska tama. 

 De vänja sig då äfven ganska snart vid sin egare, leka långa 

 stunder med honom, gifva sin glädje tillkänna då han kommer 

 till dem samt följa honom såsom hundar under hans prome- 



