ROFDJUR. 



191 



nåder i det fria. Men att de dock vid en mera fram- 

 skriden ålder återfå sitt naturliga, vilda lynne finner man 

 af den berättelse, som Lenz lemnat, rörande de mårdar, 

 hvilka han en längre tid hade i fångenskap. Han fann nem- 

 ligen, att de, efter att hafva uppnått sin fulla storlek, icke 

 allenast visade föga tillgifvenhet för sin vårdare, utan att deras 

 mordlust dag från dag tilltog, så att slutligen blott vilda begä- 

 relser framstrålade ur deras svarta, eldiga ögon. 



Skogsmården har en ovanlig förmåga att kunna gömma sig 

 undan för sina fiender. Man anträffar honom derföre blott yt- 

 terst sällan då man vandrar i skogarna, och det fordras icke 

 så ringa erfarenhet hos jägaren om han skall kunna finna ho- 

 nom, äfven i de trakter der han eljest icke är sällsynt. Då 

 mården märker jägaren eller hundarna, lägger han sig vanligen 

 alldeles stilla och orörlig samt förblifver i denna ställning ända 

 till dess att han ånyo tror sig vara fullt säker, hvarigenom han 

 naturligtvis är ännu svårare att upptäcka. Går man obeväpnad 

 i skogen och händelsevis upptäcker en mård, som intagit en 

 dylik ställning, behöfver man blott, om man har en hund med 

 sig, binda densamma i närheten, eller i annat fall derstädes 

 upphänga sin rock eller något annat klädesplagg, så kan man 

 vanligtvis ganska lugnt gå hem efter bössan, för att sedermera 

 vid sin återkomst, såvida denna inträffar före skymningens in- 

 brott, vara säker på att ännu finna mården på samma ställe. 

 Kastar man då en sten öfver honom, så följer han densamma 

 noggrannt med sina blickar, men förblifver föröfrigt alldeles 

 orörlig. Träffas han deremot af stenen och således finner sig 

 vara upptäckt, undflyr han med utomordentlig snabbhet och är 

 då svår att följa, synnerligen om skogen är tät. Han löper 

 då undan, dels ifrån träd till träd, dels på marken. Vintertiden, 

 då snö betäcker marken, är det naturligtvis vida lättare att 

 upptäcka mården än om sommaren eller då marken är bar, 

 ehuru man äfven då måste hafva mycket tålamod och gå till- 

 väga, med stor uppmärksamhet och försigtighet. Har man funnit 

 hans spår, så har man alltid anledning att söka honom i hvarje 

 anträffadt ekorre- och fogelbo eller ihåligt träd. I Tyskland 

 och flerestädes fångas dock vida flera skogsmårdar i utsatta 

 giller, än som fällas med skjutgevär. 



