192 



ROFDJUE. 



Spåren hafva till for- 

 men någon likhet med hus- 

 kattens; men emedan skogs- 

 mården icke går, utan hoppar 

 nästan jemnfota på marken, 

 så komma spåren icke att stå 

 i rät linia efter hvarandra, 

 utan i sned riktning parvis 

 eller i zigzag mot hvarandra. 

 Afvensä synas vanligen små 

 märken efter klorna. Vid ett 

 flygtigt påseende hafva spå- 

 ren ät ven någon likhet med 

 dem efter en h al f vuxen hare. 



Skinnet är vintertiden 

 både vackert och varaktigt, 

 samt utgör ett dyrbart pels- 

 verk. Köttet är mindre smak- 

 ligt, men lärer dock ätas i vissa länder. Det har, liksom mår- 

 dens exkrementer, en temligen stark och frän mysklukt. 



2. Stenmården (Mustela Foina Briss.). Brun med grå- 

 aktig anstrykning; bottenullen hvitaktig; strupen och bringan 

 hvita; benen och svarisen svartbruna; den innersta kindtanden 

 på livar der a sidan i öfverkäken utåt inbugtad; rof tänderna i samma 

 käk längre än knöltändernas bredd; fotsulornas trampknölar 

 nakna. — Längd omkr. 17 tum. — Martes Foina NlLSS. 



Stenmården förekommer i de flesta europeiska länder och 

 är mångenstädes till och med allmännare än skogsmården. I 

 Tyskland t. ex. fällas årligen omkring 70,000 individer. 



Prof. Nilsson, som anser troligast att de båda mårdarna, 

 skogsmården och stenmården, icke äro annat än olika former 

 af en och samma art *), påstår tillika att stenmården icke är 

 så sällsynt hos oss, som han i allmänhet anses vara, utan att 

 han förekommer öfver hela landet, från det sydligaste Skåne 



*) Se Skand. Faun. sid. 171, anm. 



