110FDJUR. 



197 



blodtörst föga efter mårdaraa. Stundom anfaller han med stor 

 glupskhet åtskilliga andra varmblodiga djur, hvilka både till 

 storlek och styrka äro honom vida öfverlägsna. Utom sorkar 

 af alla slag, råttor, möss, mindre foglar, grodor, ormar, fiskar 

 o. s. v., som utgöra hans vanliga byte, angriper han äfven nå- 

 gongång ungharar och kaniner, biter sig fast vid dem och plågar 

 dem sålunda till döds. Änder och matnyttig skogsfogel, äfven- 

 som bland tamdjuren dufvor, höns, gäss, ankor o. s. v. blifva 

 heller icke så sällan hans byte. Dessutom hemtar han äfven 

 stundom sin näring ur växtriket; smultron, körsbär, jemte åt- 

 skilliga andra bär och frukter, förtär han ofta. 



Men oaktadt hermelinen genom sin roflystnad stundom kan 

 blifva besvärlig ute i marken och vid landtgårdarna, bör han dock 

 med rätta alltid betraktas såsom ett öfvervägande nyttigt djur; ty 

 den skada, som han gör genom att bortsnappa ett eller annat min- 

 dre tamdjur eller i skogarna och på fälten en eller annan mat- 

 nyttig fogel, uppväges dock i betydlig mån af den nytta han åstad- 

 kommer genom förtärandet af en otalig mängd skadliga gnagare. 

 Men det förhåller sig emellertid med hermelinen, liksom med 

 många andra nyttiga djur, att han blifvit misskänd och derföre 

 mångenstädes äfven utsatt för en ständig förföljelse. I de 

 trakter, hvarest han i mängd förekommer, är dock det kostbara 

 pelsverk, som hans skinn lemnar, förnämsta orsaken till att han 

 under vissa årstider så ifrigt eftersättes. 



Hermelinens parningstid infaller i Mars. Vid den tiden 

 träffar man vanligen flera individer af båda könen tillsammans, 

 sällan, såsom eljest bland rofdjuren oftast är fallet, några styc- 

 ken hannar om en enda hona. Omkring 9 veckor efter par- 

 ningen föder honan å något doldt ställe, vanligen i ett ihåligt 

 träd, i ett jordhål, i ett stenrös, en bergsklyfta eller dylikt, på 

 ett mjukt läger af mossa, gräs, ull eller fjäder, 3 — 6 ungar, 

 hvilka först efter 9 dygn få sina ögon öppna. De vårdas af 

 modren med stor omsorg och ömhet och hon drager under lop- 

 pet af flera månader försorg om deras uppehälle, genom att i 

 öfverflöd tillföra dem födoämnen. Under tiden växa de ganska 

 fort och öfva sig småningom att sjelfva fånga lefvande byte. 

 Vid tillstötande fara bortbäras de i munnen af modren från ett 



