206 



ROFD.JUR. 



deras ägg och ungar. Fisk, isynnerhet af laxslägtet, är dock 

 under alla förhållanden hans mest omtyckta föda. Större fiskar 

 förtär han på land, de mindre i vattnet. Af de förra äter han 

 blott de köttfullaste delarna och qvarlemnar benen och innan- 

 mätet orörda. Om vintern, då de vatten, vid hvilka han vistas, 

 delvis äro tillfrusna, fiskar han under isen, och man har dervid 

 ofta sett honom neddyka i en vak och komma upp i en annan 

 med en fisk i munnen. 



Parningstiden infaller i Februari eller Mars, då uttrarna 

 nattetid låta höra en uthållande, fin och skarp hvissling, och 

 honan föder i Maj *), efter 9 veckors drägtighet, i någon sten- 

 klyfta, under en trädrot, i en jordhåla eller dylikt 2, 3 eller 

 högst 4 ungar, hvilka först efter 9 dygn få sina ögon öppna. 

 De däggas af modren i 2 månader och åtfölja sedermera för- 

 äldrarna åtminstone ett hälft år, innan de på egen hand kunna 

 draga försorg om sitt uppehälle. 



Vill man tämja uttern bör man taga honom ur boet medan 

 han ännu är mycket ung. Han kan då till en början uppfödas 

 med mjölk; sedan vänjer han sig snart vid annan föda. Man 

 har många exempel på tama uttrar, hvilka icke allenast funnit 

 mycken trefnad i menniskors sällskap, utan äfven vant sig att 

 vistas tillsammans med husdjuren. Afvenså har man både hos 

 oss och annorstädes haft dresserade uttrar, hvilka dagligen för- 

 sett sina egare med ett rikligt förråd af fisk. 



1. En utmärkt zoolog och jägare, Dietrich a. d. Winkell, 

 berättar om en tam fiskutter, hvilken af honom blifvit uppfödd, att 

 han aldrig trifdes så väl, som i menniskors sällskap. Uppehöll hr 

 W. sig i trädgården, så infann sig äfven uttern derstädes, klätt- 

 rade upp på honom och gömde sig i barmen under den tillknäppta 

 öfverrocken. Han åtlydde sitt namn, lärde sig att apportera och 

 att utföra åtskilliga konststycken. Hans mest omtyckta lekkamrat 

 var en temligen stor taxhund. 



Äfven hos oss omtalas tama och till fiske dresserade 

 uttrar. Sålunda berättas redan för öfver 300 år sedan af 

 Olaus Magnus, att de förmögnares kockar i Sverige brukade 



*) Prof. Blasius jemte flera andra tyska zoologer och jägare påstå, att uttern 

 icke fortplantar sig vid någon bestämd årstid, utan att man kan träffa dess 

 små ungar såväl midt i vintern som om sommaren. Förhållandet torde 

 möjligen vara olika i mera nordliga klimater. 



