ROPDJUR. 



209 



'..i.'"'- 



2 1 



Utterns spär hafva vid första påseendet en viss likhet med 

 gräflingens. De äro framtill äfrundade, baktill mera tillspet- 

 sade samt visa äfven aftryck efter hälen. De hafva 3 olika 

 ställningar. Da uttern går stå nemligen cle två främsta i bredd, 

 de 2 bakre snedt emot hvarandra och då synes äfven ett smalt 

 streck efter den släpande svansen. Då uttern löper undan eller 

 hoppar sta alla Fig 107> 



spåren nästan fSi& * " " 



på samma ställe, 1 . \ 



och då han mera ' 

 makligt färdas .. ; 

 fram släpar han v r 

 den ena sidan 

 af bakdelen, så 

 att spåren ef- 

 ter fram fötterna I 

 igensopas. Utom 

 genom spåren •••••• 



gifver sig ut- •••••• 



tern lätt till- 3 



känna vid de merna apar: 1, efter framfötterna; — 2, efter bakfötterna; — 



vatten, der han 3 ' spärens stallnillg 1 vanliga falL 



förekommer, dels genom lemningarna efter sina fiskmåltider, dels 

 genom sina exkrementer, som han lägger på stockar och stenar. 

 Dessa sednare hafva en stark lukt af tran. 



Man har påstått, »att utterns electricitet är så utomor- 

 dentligt stark, att kroppen lyser då han i mörkret (?) simmar 

 genom vattnet, och att skytten derigenom kan upptäcka dess 

 närvaro»; men detta sken torde dock hafva en helt annan 

 orsak och möjligen härleda sig från utterns glatta, glänsande 

 hårbeklädnad. 



Köttet har en ganska obehaglig, tranig smak, men ätes 

 dock understundom. 



Skinnet är eftersökt och betalas ganska högt. 



1. Den nordamerikanska uttern (L. canadensis Sab.) är större 

 än den europeiska, liar en kortare svans och är om sommaren svart 

 och korthårig, om vintern brun och mera långhårig. Skinnet är af 

 högt värde i pelshandeln. Till England föras årligen mer än 8,000 hudar. 



Zool. 1. Däggdjur. 14 



