SKÄLDJUR. 



211 



framtänder, hörntänder och kindtänder; men af kindtänderna 

 förekomma aldrig, såsom hos dessa, samtidigt flera former, utan 

 de äro alla af ett slag, antingen flerspetsade, koniska eller trubbigt 

 afstymj ade. Underkäksfästet utgöres af en tvärliggande vals. 

 Ögonen äro stora med aflång, nästan horizontalt ställd pupill. 

 Utöron finnas stundom, men saknas hos alla de slägten, som 

 tillhöra vår fauna. Tungan i spetsen tvådelad. Nosen med 

 grofva och plattryckta morrhår. 



I afseende på skelettet (sid. 32) vilja vi blott anmärka, 

 att nyckelbenen saknas, att skulderbladen äro halfmånformiga, 

 att öfverarmbenen äro korta, S-formiga och att lårbenen äro 

 mycket korta, men bäckenbenen deremot ganska långdragna. 



Skäldjuren bebo hafven i alla klimater, dock företrädesvis 

 i de kalla. Några arter lefva uti de större insjöarna, såsom i 

 Caspiska hafvet, i Baikal och Ladogasjöarna och uppstiga äfven 

 i floderna; men de, som tillhöra vår fauna, hafva dock alla sina 

 stamhåll i hafven och skärgårdarna, ingenstädes numera uti in- 

 sjöarna, och uppstiga blott någongång tillfälligtvis i floderna. 



Deras föda utgöres hufvudsakligen af fisk, krustacéer, mol- 

 lusker och andra lägre vatten djur. 



De äro sällskapliga djur och lefva derföre ofta i större eller 

 mindre flockar, dock stundom äfven parvis eller till och med 

 ensamma. 



I vattnet, ur hvilket de blott tidtals uppstiga, för att på 

 isstycken eller stenar hvila sig eller framföda och dägga sina 

 ungar, simma de vanligen med stor skicklighet. Härvid betjena 

 de sig hufvudsakligen endast af bakfötterna; de främre ligga 

 derunder vanligen, liksom hos grodorna, tryckta intill kroppen 

 och användas blott för att styra eller reglera farten. Afven 

 på land förflytta sig skålarna icke så långsamt, som man skulle 

 tro. De hafva dervid en hoppande rörelse, hvilken åstad- 

 kommes derigenom att de liksom framkasta kroppens främre 

 del, men låta den bakre släpa. 



Skäldjuren äro mindre fruktsamma än rofdjuren; honorna 

 föda blott en unge, hvilken hos de egentliga skälarna vid födseln 

 merändels har en ull-lik fäll, hos hvalrossarna en hårig be- 

 klädnad. 



