SKÄLDJUR. 



217 



I sitt egentliga hemland träffas grönlandsskälen aldrig, lik- 

 som de tvenne föregående arterna, ensam eller parvis, utan 

 alltid i större flockar, dels simmande i hafvet, dels hvilande 

 på drifisen, bland hvilken han helst trifves. A den fasta isen 

 lärer han icke, såsom de öfriga skålarna, göra sig sjelf några 

 vakar, genom hvilka han kan nedstiga i vattnet för att hemta 

 sin föda eller uppstiga för att hvila, utan han vistas helst vid 

 sådana större öppningar uti isen, som genom strömdrag eller på 

 något annat sätt bildat sig och vidmakthållas. 



Han är ingenstädes stationär, utan företager årligen på be- 

 stämda tider större regelbundna utvandringar från en trakt af 

 polarhafven till en annan. Magister Malmgren yttrar härom 

 — i sina »Iakttagelser och anteckningar till Finnmarkens och 

 Spetsbergens Däggdjursfauna» pag. 139 — att grönlandsskälens 

 första utvandring sker i Mars månad i afsigt att yngla på isen 

 långt från laijd, antingen i midten af Davids-sund eller i norra 

 delen af Atlantiska oceanen, och att han derifrån sedermera i 

 slutet af Maj återvänder till Grönlands vestra kuster i stora 

 skaror, kommande söderifrån och medförande sina ungar, samt 

 att hans andra utvandring försiggår i slutet af Juni och att han 

 derifrån först återvänder i September. Efter återvändandet från 

 denna sista vandring äro honorna drägtiga, hvaraf samme för- 

 fattare drager den slutsatsen, att ändamålet med vandringen 

 varit att i fred få verkställa parningen. Under dylika ströftåg 

 händer det stundom att yngre individer förirra sig till långt 

 sydligare trakter, och Nilsson omtalar, att ungar i andra året 

 blifvit anträffade icke allenast vid Orkney-öarna, utan t. o. m. 

 äfven vid kusten af England. Annu har dock icke grönlands- 

 skälen blifvit anträffad vid Noriges vestkust. 



I vattnet simma dessa skälar med stor snabbhet och tumla 

 om i alla möjliga riktningar. De äro, synnerligen då de ligga 

 på isen, mycket vaksamma och varna h va rand ra då någon fara 

 är förhanden. 



Parningstiden infaller, såsom redan blifvit omnämnclt, i 

 Augusti och honan föder på isen långt ute på hafvet en unge 

 i Mars eller April. Sålänge denne ännu bär sin hvita ulldrägt, 

 hvilken han fäller först en månad efter födseln, går han icke 



