222 



SKÄLDJUR. 



Biåsskäl-slägtet (Cystophora Nilss.). 



Blåsskälarna hafva fått sitt namn derutaf, att hannarna 

 ofvanpå nosen hafva en lös hud, som de efter behag kunna 

 uppblåsa till likhet med en blåsa eller snabel. Hufvudet är 

 t em ligen stort med bred panna samt kort och tjock nos. Tän- 

 derna till antalet 3^nemligen : 



Fig. 114. 



lUn^skiilskraiiiai 



Framtän derna i öfver- 

 käken 4, kägelformiga, till- 

 spetsade och något inkrök- 

 ta, de yttersta stora; i un- 

 derkäken 2, sinsemellan 

 något frånskilda, små och 

 trubbspetsade. Hörntän- 

 derna starka. Kindtän- 

 derna på h varder a sidan 

 i hvardera käken 5, temligen små, under kronan hopknipna, 

 i spetsen liksom afhuggna, ojemna och kantiga; de främre åt- 

 minstone med enkla rötter. Framfötterna liksom snedt afhuggna ; 

 alla tårna väpnade med starka klor. Svansen bred. Hårbekläd- 

 naden tät, sträf och något yfvig. 



Blåsskälarna äro stora hafsdjur, som endast förekomma i 

 polarhafven, hvarest de lefva truppvis eller i större sällskaper. 

 Man känner endast tvenne hithörande arter, en i södra och en 

 i norra hemisferens polartrakter. Den sednare förekommer äfven 

 någon gång vid Skandinaviens kuster. » 



1. Blåsskälen eller Klappmytsen (Cystophora cristata 

 NlLSS.). Stålgrå, undre kroppsdelarna ljusare; ungarna er/fär- 

 gade, de äldre svartfläckiga eller småningom alltmer och mer 

 brokiga af svart och hvitgrått; nosen hvitaktig och Jiårbeväxt; 

 morrhåren vågbräddade och bruna : klorna kvita; gombrädden 

 nästan tvär. — Längd 6 — 8 fot. 



Namn: Sv. Klappmytsa; Norr. Klackekal, KabhatskobUe ; Finn. 

 Kiknebb; Lapp. Ävjor Oaado. 



