SKÄLDJim. 



223 



Klappmytsen är en ibland de skalar, som helst vistas långt 

 ute i hafvet, och som derföre endast sällan uppehåller sig i när- 

 heten af land. Till kusterna af sydvestra Grönland kommer 

 han med drifisen söderifrån och visar sig der endast under April, 

 Maj och Juni månader. Vid Island har han någon gång blifvit 

 anträffad, äfvensom, ehuru blott högst sällan, vid Finnmarkens 

 kuster. Vid Spetsbergen är han, enligt Malmgrens uppgift, 

 icke med visshet observerad under de sednare åren. 



Han lefver ständigt bland drifisen och vandrar truppvis 

 under vissa årstider från en trakt af hafvet till en annan. 



Hans föda lärer, enligt Fabricius, mest bestå af större 

 fiskar. 



Man känner ännu icke med visshet tiden för hans fort- 

 plantning. 



I de norra polarhafven blifver han allestädes, der han 

 förekommer, föremål för jagt, hufvudsakligen tillfölje af sin 

 stora rikedom på späck, hvaraf en ymnig mängd tran erhålles. 



1. Den andra arten till detta slägte är den s. k. Sjöelefanten 

 (Cystophora proboscidea Nilss.), livars kroppsfärg är grön- eller blå- 

 aktig, sällan svartbrun, och hos hvilken hannarna hafva nosen ut- 

 vidgad och förlängd till en öfver fotsläng snabel. 



Sjöelefanten, som lefver i Atlantiska och Stilla hafvet, mellan 

 35 och 55 sydliga breddgraderna, är det största af alla till denna 

 ordning hörande däggdjur. Han uppnår icke sällan en längd af 

 20 — 25 fot och har en deremot svarande tjocklek, som, jemte den 

 snabellikt förlängda nosen, gifver honom en viss likhet med elefanten. 



I början af innevarande århundrade förekom detta kolossala 

 skäldjur till stort antal vid Patagoniens kuster. Man berättar att 

 ända till 40,000 sjöelefanter årligen dödades derstädes; men sedan 

 dess hafva de, genom de ständiga förföljelserna, oupphörligt förmin- 

 skats, och komma sannolikt förr eller sednare att helt och 

 hållet utdö. 



Fa in. Hvalrossar. 



Trichechina. 



Hvalrossarna hafva en klumpig och oformlig kroppsbyggnad 

 och korta ben, af hvilka de främre äro bakåt, de bakre något 

 utåt riktade. De hafva i öfverkäken 2 långa betar samt i un- 

 derkäken föga utvecklade framtänder. 



