224 



SKÄL DJUR. 



Honorna föda en, aldrig flera ungar, h vilka vid födseln 

 äro hårbeklädda och icke, liksom skålarnas, betäckta af en 

 ullig fäll. 



Hvalrossarna förekomma uteslutande i polarhafven, hvarest 

 de lefva flockvis bland drifismassorna och isbergen. 



De ega äfven, liksom skålarna, ett ganska tjockt späck- 

 lager mellan huden och köttet. De fångas derföre icke huf- 

 vudsakligen för betarna och huden, som man vanligen trott, 

 utan äfven för späckets skull *). 



Till denna familj hör blott ett enda slägte, nemligen: 



Hvalross-slägtet (Trichechus Linn.). 



Kroppen stor, klumpig och oformlig, baktill af smalnande 

 och betäckt af en lös, tjock och med tvärfållar försedd hud. 

 Hufvudet aflångt, med kuilrig 

 och bred nos, beväxt med 

 grofva och långa morrhår. Hår- 

 beklädnaden kort och temli- 

 gen mjuk. Tänderna utveckla 

 sig olika och äro alla i början 

 nästan kägellika, men blifva 

 sedermera, med undantag af 

 betarna, genom tuggningen 



liksom snedt afstympade. Deras antal är olika under 

 djurets olika åldrar. 



Frambenen, som kunna böjas under kroppen, äro 

 temligen korta samt hafva 5, med små klor väpnade 

 tår. Svansen kort, nedplattad. 



Till detta slägte hör endast 



Hvalrossen (Trichechus Rosmarus Linn.). Hårbeklädnaden 

 brun, gulbrun eller grå. — Längd 14—16 fot; betarna, fullt 

 utväxta, omkring 2 fot. 



) 1 Skand. Fauna I. (1847) sid. 275 och 317 uppgifves, att intet späck- 

 lager tinnes under huden hos hvalrossen; men att detta är ett miss- 

 tag finner man af Mag:r Malmgrens undersökningar. Han fann späck- 

 lagret icke mindre än 3 tum tjockt på ryggsidan och blott något tunnare 

 på baksidan. 



