GNAGARE. 



231 



äro stora och utstående. Tänderna 22. Första kindtanden på 

 hvardera sidan i öfverkäken liten och trubbig, den andra tre- 

 kantig, de öfriga nästan fyrkantiga. I underkäken tilltaga kind- 

 tänderna i storlek inåt. Svansen är kortare än kroppen, lång- 

 hårig och yfvig. Framfötterna försedda med 4, bakfötterna med 

 5 fullständigt utvecklade tår, alla väpnade med retraktila, krökta 

 och spetsiga klor. Hårbeklädnaden fin och yfvig. 



Flygekorrarna tillhöra den kalla och tempererade zonens 

 skogstrakter. De äro nattliga djur, som dölja sig om dagen och 

 först emot aftonen gå ut för att söka sin föda. Denna består 

 mest af vegetabilier, synnerligen af knoppar och unga skott af 

 björk och barrträd. 



I Europa finnes blott en enda art, nemligen: 



Flygande Ekorren (Pteromys volans Linn.). Om som- 

 maren of van ljust gråbrun, under gulhvit; om vintern ljust 

 gråaktig, under hvit. — Längd 6 tum 6 lin.; svansen 4 tum 

 2 lin. 



Flygekorren anföres af Linné såsom förekommande i Lapp- 

 land; men har efter hans tid, såvidt författaren har sig bekant, 

 icke blifvit återfunnen derstädes, och kan för närvarande egent- 

 ligen icke räknas till vår fauna. Han tillhör hufvudsakligen de 

 nordliga delarna af östra Europa. I Finland lärer han före- 

 komma på åtskilliga ställen, äfvenså i Eyssland och Siberien, 

 men synes i allmänhet vara temligen sällsynt. Möjligen torde 

 dock hans lefnadssätt icke så sällan gifvit anledning till att han 

 undgått uppmärksamheten äfven i de trakter, der han oftare 

 förekommer. Han är nemligen, såsom redan blifvit nämndt, ett 

 nattligt djur, som om dagarna vanligen håller sig alldeles stilla 

 och gömd uti ihåliga träd och först emot aftonen och natten 

 tyst och föfsigtigt klättrar och hoppar omkring i träden för att 

 söka sin föda. Lägger man så vidare härtill, att han, i likhet 

 med många andra gnagare, är rädd och varsam, liflig och yt- 

 terst snabb i sina rörelser samt till färgen nära nog lik de träd- 

 grenar på hvilka han hvilar sig, så torde man ofta häruti hafva 

 att söka anledningen till att han endast sällan påträffas. 



