232 



GNAG ARE. 



Vid boet är flygekorren lättast att upptäcka, emedan han 

 nedanför det träd, i hvilket detsamma befinner sig, hoptals 

 plägar lägga sin spillning. Denna är lik råttornas och så harts- 

 haltig, att den brinner med klar låga då den antändes. 



Parningstiden infaller i April eller Maj och honan föder i 

 sistnämnde månad 3 å 4 ungar. 



Skinnet är tunnt och har föga värde. 



Ekorre-slägtet (Sciurus Linn.). 



Ekorrarna hafva en smärt kroppsbyggnad, stora ögon och 

 öron, af hvilka de sednare äro uppstående och i spetsarna för- 

 sedda med långa hår; lång svans, beväxt med yfviga, långa och 

 åt tvenne sidor utstånde hår. Från flygekorrarna skilja de sig, 

 utom genom andra kännetecken, vid första påseendet derigenom 

 att huden långs kroppens sidor ligger alldeles slät, liksom på 

 däggdjuren i allmänhet. I afseende på tändernas byggnad likna 

 de flygekorrarna, men framtänderna äro mera 



Fig. 118. * /b 



hoptryckta och kindtändernas knölar trubbi- 

 gare. Kindtänderna visa föröfrigt en temligen 

 tydlig öfvergång till den strecktecknade formen. 



Hithörande arter hafva en vida större 

 geografisk utbredning än de föregående. De 

 förekomma, med undantag af Nya Holland, 

 nästan i alla delar af jorden, der skogar 

 finnas. Deras föda består både af djur och 

 växtämnen, dock hufvudsakligen af dessa sed- 

 nare. De äro i verksamhet om dagen och 

 insamla om hösten ett förråd af nötter, ollon, 

 frön, knoppar o. s. v. till vinterföda. Deras 

 bon, som de bygga mellan grenklykor eller uti ihåliga träd, 

 äro sammansatta af mossa och böjliga qvistar. De uppföda 

 deruti sina ungar och begagna äfven desamma såsom tillflygtsort 

 då stark köld inträffar. Hos oss ligga de dock icke i vinterdvala. 



Man känner till detta slägte omkring 60 arter, hvilka dock 

 vid en närmare granskning i betydlig mån torde låta reducera 

 sig. I mellersta och norra Europa finnes blott en enda, 

 nemligen : 



