GNAGARE. 



235 



snygga, smutsa ned och orena, blifva de dock i fångenskapen 

 genom sitt milda sinnelag, sin, eljest bland gn a garn a ovanliga, 

 läraktighet och sin nätta, sirliga gestalt särdeles behagliga och 

 omtyckta djur. De böra dock i sådant fall uppfödas såsom 

 ungar, ty annars bibehålla de gerna sin naturliga vildhet. 



1. I fångenskapen förtär ekorren hvarjehanda vegetabiliska 

 ämnen, äfvensom smör och ost, men deremot blott sällan eller al- 

 drig kött. Han håller äfven gerna tillgodo med bröd, kokta kål- 

 rötter, morötter och palsternackor, men råa förtär han dock hvarken 

 dessa rotfrukter eller rå potatis, h vilken han eljest såsom kokt 

 gerna äter. Kål af alla slag, äfvensom äpplen och päron utgöra 

 också för honom en lämplig föda. Dessa sednare skalar han först 

 omsorgsfullt och gnager dem sedan med de nedre tänderna nästan 

 ända till kärnhusen, som han, i motsats till råttorna, lemnar orörda. 

 Kärnorna af plommon, körsbär och andra stenfrukter rör han heller 

 icke, 'men förtär deremot gerna köttet, sedan han likväl först skaffat 

 bort ytterhuden. Halftorkade fläderbär äro för honom en stor läc- 

 kerhet, äfvenså skalad mandel och hampfrö. Socker tycker han 

 mycket om, men förtär likväl icke gerna bröd, hvaruti det blifvit 

 inblandadt. Af drycker läppjar han gerna på kaffe med mjölk, té, 

 och t. o. m. på öl och vin. Man berättar med afseende härpå om 

 en ekorre, som tidigt togs ur boet och uppföddes af en katta, att 

 han icke allenast vande sig att läppja på vin, utan att han äfven 

 gerna drack deraf ända till dess att han blef yr och somnade. 



Då ekorren i tamt tillstånd får fritt springa omkring i rummen, 

 har man svårt att vänja honom från den ovanan att bortsnappa 

 och undangömma hvarjehanda ätbara saker. Nötter har han då 

 isynnerhet stor benägenhet att bortbära och hopsamla i några be- 

 stämda gömställen. 



Ekorrarnas spår, som man ofta vintertiden bemärker på 

 snön i våra skogstrakter, leda upp åt trädstammarna, äro par- 

 vis ställda och visa märken efter klor och tår. 



Fig. 120. 



® • • • « 



• • • • • 



• • • • • 



Ekorrespårens ställning. 



För skogarna äro ekorrarna skadligare än man i allmänhet 

 föreställer sig; ty de lifnära sig, såsom härofvan redan blifvit 



