236 



GN ÄGARE. 



^lämndt, icke blott af skogsträdens frön, knoppar och späda 

 bladdelar, utan afgnaga dessutom äfven de unga årsskotten 

 af tall och gran. I lärkträdsbeständ göra de äfven skada ge- 

 nom att a fät a barken, och i trädgårdarna infinna de sig der- 

 jemte icke sällan höstetiden, för att lifnära sig af de mogna 

 frukterna. 



Vinterskinnet kallas gråverk och användes af bundtmakare 

 till pelsfoder och dylikt. 



Köttet, tillredt såsom harkött, är ganska läckert; men ätes 

 det oaktadt sällan hos. 



1. Af utländska till denna familj hörande slägten och arter 

 vilja vi endast anföra följande: 



1) Ziselslägtet (Spermophilus Cuv.) med kort och endast från 

 midten till spetsen långhårig* svans; ansigtet försedt med kind- 

 påsar; pupillen i ögat aflång. Af detta slägte känner man omkring 

 20 arter, hvilka dels förekomma i det mellersta Europa, dels i 

 norra Asien och Nordamerika. De bo alla i jordhålor och föra ett 

 med murmeldjuren nära öfverensstämmande lefnassätt. Liksom 

 dessa falla de äfven i vintersömn. Af hithörande arter förekommer 

 den vanliga Ziseln (Sper. citillus) i Böhmen, Schlesien, Polen, Öster- 

 rike och Ungern. Han är något större än den stora husråttan 

 och till färgen gulgrå med hvit strupe. Hans föda består såväl af 

 växtrötter, frön, bär och dylikt som af andra mindre gnagare, små- 

 fogel o. s. v. Både yngre och äldre individer blifva i fångenskapen 

 lätt tama och deras kött anses i vissa trakter såsom en läckerhet. 



2) Murmeldjur-slägtet (Arctomys Schreb.) med kort men ända 

 från roten till spetsen långhårig och yfvig svans; ansigtet utan 

 kindpåsar; pupillen i ögat cirkelrund. Till detta slägte känner man 

 ■endast omkring 6 arter, af hvilka 2 förekomma i mellersta Europa 

 och Asien, de öfriga i Amerika. Bland dessa förtjena följande att 

 omnämnas: a) Murmeldjiiret (Aret. marmota LiNx\ T .): ofvan svait- 

 grå med grå och hvitaktig inblandning, under gulaktigt röd med 

 grå och svart inblandning; af en kanins storlek. M.urmeldjuren 

 bebo Alperna, Pyrenéerna och Karpaterna och lefva der i jordhålor 

 ända öfver trädgränsen, vanligen i närheten af snön och isfälten. 

 De lifnära sig af gräs och åtskilliga alpväxter, men i fångenskapen 

 förtära de äfven kål, rötter och frukter af hvarjehanda slag. Under 

 varma sommardagar gå de ut ur sina hålor för att sola sig och 

 leka med hvaraudra, men vid minsta förmodade fara gömma de sig 

 åter. Begåfvade med en skarp hörsel och syn samt fin lukt, und- 

 går ingenting deras uppmärksamhet och de varna hvarandra äfven 



