GNAGARE. 



237 



genast med en ån hvissling, då fara är förhanden. Vintertiden? 

 falla de i en djup dvala. Deras parningstid infaller i April och 

 honan föder efter 6 veckors drägtighet 2 — 6 ungar, hvilka seder- 

 mera ända till följande sommar åtfölja föräldrarna. Deras kött 

 ätes, såväl färskt, som rökt och insaltadt och fettet är användbart 

 att bränna i lampor. På senhösten äro de mycket feta och man, 

 brukar då i vissa trakter utgräfva dem ur hålorna sedan de lagt 

 si< i vinterdvala. Genom detta fångningssätt blifva de dock mån- 

 genstädes totalt utrotade, hvarföre man i Schweitz och flerestädes viå 

 högt vite förbjudit detsamma. Skinnet är af mindre värde, men be- 

 gaguas dock till pelsfoder. — b) Bobak (Aret. bobac Pall.): rost- 

 gul med svart inblandning. Bebor Polens, Galiziens, Rysslands och 

 Siberiens bergstrakter. I lefnadssättet är denna art nära överens- 

 stämmande med föregående och jagas äfven, liksom denna, för sitt 

 kött och fett. Båda arterna blifva lätt tama och yänja sig snart 

 vid menniskors sällskap. — c) Prairiehunden (Aret. ludovicianus- 

 Ord.): ofvan rödbrun med grå och svart inblandning, under smut- 

 sigt hvit; den korta svansen med bruna tvärband i spetsen; föga 

 större än de föregående. Denna art, som fått sitt namn derutaf 

 att hans läte liknar hundens skällande, förekommer mycket talrikt 

 i de nordamerikanska högländerna, Mexiko, Texas, Kalifornien och 

 Kanada. Han lefver kolonivis i jordhålor och är mycket rädd och 

 vaksam. Indianerna hålla hans kött för en stor läckerhet. 



3) Jordekorre-slägtet (Tamias Illig.): öronen afrundade; svansen 

 gleshårig, kortare än kroppen; fötterna femtåiga; fallen kort och 

 på ryggsidan försedd med markerade längdlinier. De få till detta 

 slägte hörande arter lefva i jordhålor och förekomma i Nordame- 

 rika, Siberien och östliga delarna af Europa. Af dessa vilja vi 

 endast omnämna den randiga jordekorren (T. striatus Blas.) gul- 

 aktig, på undre sidan gråhvit, på ryggen försedd med 5 svarta 

 längdlinier, Han förekommer från Ural genom hela den skogbe- 

 växta delen af Siberien. 



12:te Familjen. Hasselmöss. 



Myoxina. 



Hasselmössen bilda en bestämd öfvergång mellan föregående 

 och följande familj och hafva äfven af några författare blifvit 

 förenade med ekorrarna, af andra med mössen. Från de förra 

 skilja de sig dock ganska tydligt genom sina strecktecknade* 

 kindtänder och från de sednare, utom genom tandbyggnaden v 

 genom den täthåriga och något yfviga svansen. Hufvudet tern— 



