GNAGARE. 



241 



hufvud med spetsig nos, luden öfverläpp, som är hel och icke, 

 såsom hos de egentliga råttorna och mössen, försedd med en 

 skåra framtill emot näsan. Morrhåren långa och ställda i 2 

 rader. Öronen håriga och räckande utom fällen, äro mindre 

 an hos arterna till följande slägte. Tänderna 18, nemligen 



3. Ig 2. 1. 3. 



3. "27 37 



Kindtänderna i öfverkäken på hvardera sidan 4, i under- 

 käken 3, alla med höga, skarpa, nästan taggiga knölar. Af öfver- 

 käkens (a) kindtänder äro den första och fjerde 

 minst och till formen rundaktiga; de 2 mellersta 

 störst, sinsemellan lika stora och till formen 

 nästan fyrkantiga. Af underkäkens (b) 3 kind- 

 tänder äro de första störst och nästan lika med 

 de 2 mellersta i öfverkäken; den innersta minst, 

 men större än den första och fjerde i öfver- 

 käken. Svansen ungefär af samma längd som 

 kroppen, eller längre, hårig och försedd med 

 ■ingår. Benen spensliga, de främre med 4 ut- 

 växta tår, som hafva spetsiga klor, samt en med en liten nagel 

 försedd knöl utgörande tummen; de bakre 5, af hvilka de 3 

 mellersta äro längst, den innersta kortast. Hårbeklädnaden fin 

 och mjuk. 



Buskråttorna äro qvicka och lirliga djur, som, enligt Pal- 

 las, lifnära sig af växtfrön. Nilsson förmodar, på grund af 

 deras tandbyggnad, att de äfven förtära insekter och andra 

 djurämnen. 



I Europa finnes blott en enda art, nemligen: 



Buskråttans tänder. 



140—170 fjäl 



1. Långsvansade Buskråttan (Sminthus vagus Pall.). 

 Rostgul med svarta sticJcelhär samt ett svart streck längs ryggen 

 från bogarna till svansroten; undre kroppsdelarna jemte benen 

 gråaktigt hvita. — Längd 2* tum. — S. betulinus NlLSS. m. fl. 



Denna buskråtta tillhör egentligen Siberien, hvarest hon 

 mest lefver i björkskogar och på sandfält. Blott några få gån- 

 ger har hon blifvit funnen annorstädes och endast en gång hos 

 oss, nemligen för flera år tillbaka vid Rönneberga i Skåne. 



Zool. 1. Däggdjur. 16 



