242 



GNAGAItE. 



Råttslägtet (Mus Linn.). 



Hufvudet temligen långsträckt eller äggformmigt, med något 

 utlöpande och tillspetsad nos samt klufven öfverläpp. Morr- 

 håren långa och talrika, ordnade i 5 rader. Öronen till större 

 delen nakna, räcka temligen långt utom fallen. Tänderna 16, 

 nemligen : 



3. 2. 3. 



Fig. 123. 



Råttänder. 

 öfver-, b underkäken. 



Framtänderna sammantryckta, i spetsen ständigt tillskärpta. 

 Kindtänderna på hvardera sidan i båda käkarna 3, försedda 

 med delade rötter och knöliga *) kronor, hvilka knölar stå i 

 rader tvärsöfver tanden. Hvardera kind- 

 tandradens längd är ungefär lika med af- 

 ståndet emellan dem begge baktill, men 

 kortare än afståndet mellan dem och fram- 

 tänderna. Foramina infraorbitalia stora och 

 uppåt riktade. Benen spensliga; de främre 

 halva 4 utbildade tår med korta klor samt 

 en knöl, motsvarande tummen, försedd med 

 en trubbig nagel; de bakre med 5 tår, för- 

 sedda med korta klor. Svansen ungefär 

 af kroppens längd, beväxt med glesa hår, mellan hvilka fjäll- 

 ringarna tydligt framträda. Fallen består dels af mjuka och 

 fina hår, dels af insprängda längre stickelhår. 



Råttorna vistas såväl i husen, som på fälten och i sko- 

 garna, der de, utan undantag, lefva i hålor och underjordiska 

 gångar, som de sjelfva tillreda. De lifnära sig både af djur- 

 och växtämnen och äro alla i mer eller mindre grad glupska 

 och roflystna skadedjur. De sätta flera kullar årligen och för- 

 öka sig otroligt. 



Hvad råttornas geografiska utbredning angår, så finnas de 

 numera nästan öfver hela jorden. Till vår fauna höra blott 4 

 arter, ehuru knappast mer än en kan anses såsom ursprung- 

 ligen inhemsk. De öfripja hafva under olika tider inkommit 



*) Hos äldre individer äro tandkronorna stundom alldeles plattnötta. 



