GNAGARE 



253 



hvarest de hafva sina bon och gångar. Några uppkasta mull- 

 högar, liksom mullvadarna, och hafva derföre ofta blifvit för- 

 blandade med dessa *). Ingen bland de arter, som tillhöra 

 vår fauna, ligger i vinterdvala, utan de samla alla åt sig om 

 sommaren och hösten ett förråd af födoämnen, som de seder- 

 mera under vintern efter behof tillgripa. 



Sorkarna uppehålla sig i skogar, betesmarker, på odlade 

 fält, i ängar, trädgårdar o. s. v., gerna i närheten af vatten, 

 hvaruti några arter simma med stor skicklighet. Vissa arter 

 intränga äfven i honingshusen, hvarest de föra ett med råt- 

 tornas ofverensstämmande lefnadssätt. En art hos oss, nem- 

 ligen Fjell-lemmeln (Myodes lemmus), företager under vissa år 

 i stora skaror vidsträckta vandringar från det inre af landet 

 till kusterna. 



Alla hithörande gnagare äro skadedjur och anställa stun- 

 dom, eller då de förekomma till något större antal, ganska stor 

 förödelse. För skogarna kunna de anses såsom de skadligaste 

 bland alla däggdjur, emedan de icke allenast förtära det ut- 

 sådda fröet, utan äfven stundom ödelägga betydande kulturer 

 och plantskolor. Det inträffar icke så sällan att de vid gräf- 

 ningen af sina under jordytan löpande gångar afbita de späda 

 rötterna af plantor och ungträd, eller under snön och det viss- 

 nade gräset af gnaga deras bark. För en sådan åverkan äro 

 nästan alla trädslag i mer eller mindre män utsatta. Björk 

 och tall synas dock mindre lida af sorkarnas angrepp, eller 

 äro för dem möjligen mindre begärliga än åtskilliga andra 

 trädslag. 



Ungträd, särdeles 4— 15-åriga, och på kulturplatserna upp- 

 kommande plantor synas mest vara utsatta for sorkarnas härj- 

 ningar. De större arterna kunna dervid t. o. m. afbita rötter 

 af ända till 2 tums diameter. Barken på trädstammarna af- 

 gnaga de nära intill jordbrynet, hvarest den är mjukare och 

 lättast åtkomlig; men dä djup snö betäcker marken, bruka de 

 äfven icke så sällan afskala stammarna i jemhöjd med snö- 

 kanten. I plantskolor angripa sorkarna företrädesvis sådana 

 i ömtåligare plantor, som hållas täckta af ris eller mossa. 



*) Se vidare härom sid. 96. 



