254 



GNAG ARE. 



I bokskogarna är o några arter — hos oss isynnerhet den 

 lån g svansade skogssorken (Hypudseus glareolus) *) — ganska 

 besvärliga. Här lefva *de under det nedfallna löfvet eller i 

 hålor under trädens rötter ofta alldeles obemärkta och fredade, 

 och lifnära sig, isynnerhet vintertiden, af saftiga, mjukare rot- 

 delar. Då ett så kalladt ollonår inträffar, märker man ofta 

 att deras antal i otrolig grad förökas. Detta är dels en na- 

 turlig följd af den rådande väderleken, hvilken, på samma 

 gång den under försommaren utöfvar ett gynnsamt inflytande 

 på bokens frösättning, äfven befordrar de i hög grad frukt- 

 samma sorkarnas välbefinnande; dels en följd derutaf, att de 

 i den omgifvande trakten lefvande sorkarna, sedan skörden på 

 åkrarna blifvit inbergad, i stor mängd infinna sig i boksko- 

 garna för att derstädes frossa af den rika tillgången på ollon. 



Afven landtmannen har stor anledning att beklaga sig 

 öfver sorkarnas härjningar; ty säkert är, att de på åker och 

 äng göra vida mera skada än man i allmänhet föreställer sig. 

 De äro mera i rörelse och verksamhet om natten, än om dagen, 

 och undgå derföre ofta vår uppmärksamhet. 



De yngla, åtminstone i mellersta och södra provinserna, 

 3 gånger om året och föda i hvarje kull omkring 5—7 ungar**). 



1. Ehuru naturen sjelf förmedelst vissa djurarter, såsom ves- 

 k>r, gräfsvin, igelkottar, vråkar, ugglor, jemte många andra, hvilka 

 liufvudsakligen lifnära sig af mindre gnagare, kraftigt bidrager till 

 sorkarnas utrotande eller förminskande, måste man dock stundom, 

 när dessa skadedjurs ofog antagit en alltför stor utsträckning, till- 

 gripa sådana åtgärder, som man sjelf kan hafva under sin ledning. 

 Dessa äro hufvudsakligen följande: 



1) Ar det fält, på hvilket sorkarna innästlat sig, så beläget, 

 att man kan sätta det under vatten, är denna utväg särdeles att 

 rekommendera och man bör ej dröja dermed, synnerligen om en 

 blid och torr vår gynnat skadedjurens förökning. Förnyas detta 

 medel 3 å 4 gånger under loppet af 14 dagar, så dränkes derige- 



*) Under sista hälften af Augusti månad 1854 anträffade författaren denna 

 sorkart sä talrikt i bokskogarna på Hallands ås, att det knappast var möj- 

 ligt att gå fram öfver den tjocka löfbädden utan alt ihjährainpa en eller 

 annan deraf. Med en käpp skulle nian på några timmar kunnat döda tjog- 

 tals, för att icke säga hundradetals individer. 

 **) Jemför sid. 150. 



