GNAGARE. 



261 



Honan sätter 3 å 4 kullar årligen med 4 — 6 ungar i 

 h varje kull. 



Jordsork-slägtet (Paludicola Blås,). 



I detta slägte återfinner man de största och kraftigaste 

 af alla till denna familj hörande arter. Ifrån skogssorkarna 

 kunna de lätt skiljas genom sin mörkare kroppsfärg, sina i 

 fallen nästan dolda öron, sin längre svans o. s. v., och genom 

 tandbyggnaden afvika de betydligt frän följande slägte. 



Jordsorkarna vistas på åkrar och sidländta ängar, i trädgår- 

 dar, parker o. s. v., helst på fuktiga ställen eller i närheten af 

 vatten, och göra allestädes stor skada. En art uppkastar mull- 

 högar, liksom mullvaden, och simmar dessutom med stor skick- 

 lighet i vatten, hvaruti han gerna vistas. 



Deras föda utgöres hufvudsakligen af vegetabiliska 

 ämnen, såsom säd, frukter, växtrötter, potates, sädesbrodd 

 och dylikt; men de tillgripa äfven någon gång födoämnen ur 

 djurriket. Om hösten insamla de i sina jordhålor ett stort 

 förråd af näringsämnen för kommande behof under vintern. 

 Malmgren berättar att han i norra Finland sett några af den 

 större jordsorkens s. k. vinterförråd uppgräfvas och att hvarje 

 af dem innehöll omkring två kappar potatis. Man kan häräf 

 sluta till huru skadliga dessa öfver hela landet allmänt före- 

 kommande sorkar måste vara för landtmannen; men derigenom 

 att de endast nattetid i all tysthet plundra hans fält, undgå 

 de vanligen hela hans uppmärksamhet. 



Honan sätter två eller tre kullar ärligen och föder i hvarje 

 kull 4 — 8 ungar. 



Till detta slägte känner man tre arter, af hvilka två till- 

 höra vår fauna. Dessa äro: 



1. Större Jordsorken (Paludicola amphibius Linn.). O/van 

 svart eller brun, på undre sidan brungrå; läpparna livitaktiga; 

 öronen dolda i fållen; svansen af omkring hal/va kroppens 

 längd, enfärgad; innersta kindtanden på hvardera sidan i öf- 

 verkäken med 2 a 3 sidokanter inåt och 3 utåt. — Längd 6 tum 

 4 lin.; svansen 3 tum 3 lin.— 4 tum 2 lin. 



