264 



GNAG ARE 



Fig. 133. 



2. Mindre Jordsorken (Paludicola ratticeps Blas.). Of- 

 van mer eller mindre mörkbrun, stundom med rostgul inbland- 

 ning, på undre sidan ljusgrå; läpparna livita; öronen föga 

 utstående ur fållen; svansen obetydligt längre ån \ af kroppen, 

 tvåfärgad: of van mörkbrun, under hvitaktig; innersta kindtanden 

 på hvardera sidan i öfverkäken med 3 å 4 sidokanter inåt och 4 

 utåt. — Längd omkring 5 tum; svansen 2 tum. — Lemmus 

 medius Nilss. 



I öfverkäken har den främsta kindtanden 

 på hvardera sidan 3 sidokanter utåt och 3 

 inåt; den mellersta 3 utåt och 2 inåt; den 

 innersta, utom ändslyngan, 3 större och en 

 mindre utåt, 3 å 4 inåt. I underkäken här- 

 den främsta kindtanden på hvardera sidan 

 framtill en öppen emaljslynga samt dessutom 

 3 sidokanter utåt och 5 inåt; den mellersta 3 

 ^ sidokanter utåt och 3 inåt; den innersta 3 små 

 u tåt och 3 stora inåt. Utom genom dessa olik- 

 heter i tandbyggnaden skiljer sig äfven denna 

 sork från den föregående genom sin silkesfina 



Mindre Jordsorkens 

 r: a. Öfverkäki 

 b, underkäkens 



(änder .■ a. ofverkäkens ; hårbeklädnad, som ej är uppblandad med några 



gröfre stickelhår. 



Denna jordsork har hitintills hos oss endast blifvit funnen 

 i fjelltrakterna, hvarest han dock mångenstädes är temligen 

 allmän. Utom Skandinavien har han blifvit anmärkt i Fin- 

 land, Ryssland, Siberien, på Kamtschatka o. s. v. 



I lefnadssättet öfverensstämmer han nära med föregående 

 art, men lärer icke vara till den grad vattendjur som denne, 

 hvilket också bristen pä gröfre borsthår i tallen synes antyda. 

 Han vistas helst pä sumpiga och sänka ställen, men infinner 

 sig äfven på nybyggarnes uppodlade tegar, der han är lika 

 skadlig som äkersorken. 



Hans fortplantning är ännu obekant. 



Åkersork-slägtet (Agricola Blas.). 

 Af detta slägte, som lätt igenkännes från alla närstående 

 derigenom, att den mellersta kindtanden på hvardera sidan i öfver- 



