GNAG ARE. 271 



vider. De afsöndra, såsom nämndt är, bäfvergällen, en egendomlig-, 

 starkt luktande, i början tunnflytande, sedermera fastare och i tor- 

 kadt tillståndt gulaktig eller mörkbrun materia, som låter pulve- 

 risera sig och står i. högt värde på apotheken. Genom en tryck- 

 ning på kloaken kunna djuren lätt utpressa denna vätska, och 

 emedan de. synnerligen under fortplantningstiden, smeta den på 

 trädstammar, stockar och stenar, sä anser man att den tjenar bäf- 

 rarna såsom ett medel att dä kunna uppvädra hvarandra. 



Till detta slägte hör endast en enda art. 



1. Bäfvern (CJastor Fiber Linn.). Brun med grå botten- 

 ull; svansen af ungefär halfva kroppens längd. — Längd omkr. 

 2 fot 6 tum; svansen något öfver 1 fot. 



Namn: Fordom Bjur; Norr. Bcvver; Lappl. Majeg; Finl. 

 Maja, jy/ajawa. 



Fig. 138. 



Bäfvern. 



Bäfvern är till färgen brun. Fallen bestar dock dels af en 

 silkesfin gråaktig bottenull, dels af längre, bruna och glänsande 

 hår, som helt och hållet betäcka densamma. Benen korta och 

 fötterna försedda med 5, med temligen starka klor väpnade tår, 

 af hvilka de bakre äro förenade genom en tjock simhud. Svansen 

 nästan naken, platt, till formen aflångt oval, betäckt af en 

 svartblå, knottrig och med nätlika fjäll försedd hud. 



Bäfvern bebor numera den norra hemisferens tempererade 

 och kalla zoner. I Europa är han dock mångenstädes redan 

 undanträngd eller utrotad. Sålunda har han i England sedan 



