282 



GNAG ARE. 



färg i bakkanten nedlöper i en smal linie blott till omkring 

 1^ tums längd. Fällen vid roten, hos äldre individer, nästan 

 hvit, hos yngre askgrå. 



Vinter dr ägten rent hvit, med glest inströdda svarta hår 

 på kinderna, hufvudet och ryggen. Öronen framtill blekt grå- 

 aktiga, med svart spets liksom i sommardrägten. De öfra ögon- 

 locken upptill och de nedra nedtill med svart kant; öfver hvar- 

 dera ögat en liten rundaktig rostbrun fläck. Fotsulorna rostgråa. 



c) Polarharen: Hvit under alla årstider. — Förekommer i de 

 nordligaste delarna af Asien och Europa. — Lepus glacialis Leach. 



Utom dessa hufvudracer, förekomma äfven af vår vanliga 

 hare följande 



Färg v arietet er : 



1) Svarta Haren eller Trollharen, som är helt och hållet svart 

 under alla årstider. — Sällsynt, skjuten i Upland och Småland. 



2) Röda Haren, som, med undantag af hufvudet och bak- 

 benen, är helt och hållet mörkröd. — Skjuten en gång i Nerike. 



1. Det förhåller sig med haren som med flera' andra däggdjur, 

 hvilka hafva en större geografisk utbredning, att han, i afseende på 

 färgteckningen under olika åldrar och under olika breddgrader, 

 uppträder under något förändrade former. Detta har också gifvit 

 anledning till att han af zoologerna blifvit beskrifven under olika 

 specifika namn. Men de kännetecken, hvilka man antagit såsom 

 karakteristiska för de sålunda uppställda arterna, hafva dock, såsom 

 man lätt kan förstå, vid en närmare pröfning befunnits vara mindre 

 tillförlitliga. Emellertid torde det likväl, äfven hos oss, ännu finnas 

 mänga jägare och zoologer, som, stödjande sig på de äldre uppgif- 

 terna, anse att vår fauna hyser flera än en art af de s. k. förän- 

 derliga hararna. Författaren har dock kommit till en annan åsigt, 

 hufvudsakligen genom Prof. Elasii grundliga undersökningar, hvilka 

 i många fall öfverensstämma med de iakttagelser, som under sed- 

 nare tider blifvit gjorda hos oss. I det följande skola vi med några 

 ord vidröra detta ämne. 



Haren var redan känd i de äldsta tider. Han omtalas både 

 af Varro och Plinius. Brisson skilde emellan 2 olika former, af 

 hvilka han kallade den ena L. niger, den andra L. albus. Af 

 Pennant är den vanliga haren uppförd under namn af L. alpinus 

 och Linné upptager honom i Fauna Suecica under benämningen 

 L. timidus, ehuru sednare författare oriktigt öfverflyttat detta namn 

 på följande art. Af Pallas har äfven den föränderliga haren nog- 



