284 



GNAGARE. 



kunnat uppställa de härofvan karakteriserade racerna. Haren står 

 i detta afseende icke ensam inom däggdjurens klass. Hos lilla 

 veslan, renen och boskapskreaturen m. fl. finner man att ett lik- 

 nande förhållanda eger rum, och äfven inom foglarnas klass ser 

 man t. ex. ripan vara underkastad samma förändringar. Hon är 

 nemligen hvit i de högre polartrakterna, ombyter drägt efter års- 

 tiderna i våra norrländska landskaper, men bibehåller deremot en 

 mer eller mindre spräcklig drägt hela året i Skottland. 



Det är en vanlig företeelse i naturen, att de svagare djuren, 

 hvilka äro utsatta för ständiga faror genom förföljelser från de star- 

 kares sida, fått till skydd en yttre beklädnad, som till färgteckningen 

 har en öfverraskade likhet och öfverensstämmelse med de föremål, 

 som omgifva dem. Så är förhållandet, som vi framdeles få se, med 

 många foglar, hvilka derigenom ofta undgå den spejande hökens 

 uppmärksamhet, och så är t. o. m. förhållandet med många bland 

 de lägre djuren. Inom däggdjurens klass finnes knappast något 

 djur, som har så många förföljare som haren, och det var derföre 

 nödvändigt att äfven han blef utrustad med en drägt, som kunde 

 bidraga till hans skydd. Det bör således lika litet förundra oss, 

 då vi känna denna naturens omsorg för sina alster, att haren nästan 

 hela året om bibehåller sin hvita drägt i de trakter af jorden, der 

 marken ständigt är beklädd af snö, som att han, fostrad under 

 mera blida luftstreck, fått en annan färgteckning, ombytlig efter 

 årstiderna, för att icke alltför mycket kontrastera mot sin omgif- 

 ning. Men dessa olikheter i färgteckningen utgöra inga artskil- 

 nader. På samma sätt förhåller det sig äfven med de olikheter, 

 som blifvit angifna med afseende på storleken. Man får dervid 

 icke fästa alltför mycken betydelse. Att hararna i sådana trakter, der 

 de under alla årstider hafva rik tillgång på föda, äro både större 

 och fetare än de, som bebo den högre norden, der vegetationen 

 är mera torftig, bör icke förefalla besynnerligt. Större olikheter 

 än emellan de särskilda har-racerna har man att bemärka emellan 

 Spetsbergens och de norrländska fjelltr aktern as renar, utan att det 

 likväl fallit någon in att anse dem såsom skilda species, och de 

 qvarlefvor efter forntidens renar och elgar, som man funnit i de 

 skånska torfmossarna, utvisa att de tillhört djur, hvilka varit vida 

 större än de nu lefvande. Dessa sednare hafva också under ti- 

 dernas lopp blifvit undanträngda allt mer och mer mot norden. 



Den kortörade haren är temligen allmän öfver hela Skan- 

 dinavien, från det sydligaste Skåne ända inom polcirkeln, och 

 förekommer såväl på låglandet som i de högsta fjelltrakterna. 

 Utom Skandinavien har han foröfrigt, såsom redan blifvit om- 

 nämndt, en ganska vidsträckt geografisk utbredning. 



